Синхрон, корекции & превод - siamond1976 - SUBSUNACS.NET
- 26-ти май, 1940.
Заедно със своите разбити и изоставени съоръжения,
британците и французите се оттеглят към единственото пристанище, все още отворе
Дюнкерк.
Десет мили по-нататък по протежение на канала
немските бронирани сили очакват заповед от Хитлер за атака.
На плажовете в Дюнкерк
почти половин милион войника - британски и френски -
се надяват на капитулация или на нищожния шанс за спасяване от кораби на Англия.
- СВЕТЪТ ВЪВ ВОЙНА -
04. САМИ
Май, 1940 - Май, 1941
Продуцент & Режисьор ДЕЙВИД ЕЛСТАЙН
Сценарий ЛОРЪНС ТОМПСЪН
Разказва ЛОРЪНС ОЛИВИЕ
- Имаше маса войници,
които се качваха на нещо с V-образна форма
като крокодил, в полу-права редица, макар почти да потъваха под ръба на водата.
Разбира се, много от тях излизаха вир вода мокри
и се катереха на миночистачите,
които бяха дошли толкова близо, колкото можеха.
Други пък на брега се качваха в мънички лодки.
Ала не изглеждаше да има някаква паника или притеснение като цяло.
Хората скачаха в повечето от тези малки лодки,
много от тях с може би по десетина войници на борда,
решително насочени обратно към Англия.
Някои доста често повтаряха, че ще свалят част от екипажите
и ще се върнат за останалите по-късно, но им казваха:
"Без страх. Ние сме 12 войника и ще се върнем всички в Англия."
"Върви и докарай и своите."
- Плажът беше... имаше хиляди хора,
като на плажа Маргейт по официални празници.
Войските бяха в ужасно състояние. Бяха и пътували зле.
Особено имаше един човек, който винаги ще помня.
Дойде на борда - всичките му зъби бяха изпадали -
с пушка в ръка и сложен щик.
Всички трябваше да махнем оръжието принципно,
но ние не можахме да вземем неговото от ръцете му.
Стискаше здраво, а то бе... с щика.
Момъкът е на брега, а след това и на борда на кораба и си мисли, че е в безопасност.
И те наистина го мислеха. Казваха:
"Англия, дом и красота - нека да отидем там, момче. "
Макбийт: Ние бяхме най-впечатлени. Всички бяха уморени.
Повечето от тях легнаха да спят.
- Нашата работа бе да спрем вражеските самолети далеч от тези войски,
защото, повярвайте ми, ако те получеха превъзходство във въздуха над Дюнкерк,
щяха да избият нашите събратя по брега на морето.
Те нямаха оръжие, то ест противовъздушно.
А германските бомбардировачи и германските пикиращи самолети - Щуките -
просто щяха да ги убият. И ние се мъчехме да ги задържим на разстояние.
Друго нещо, което германците се опитваха да направят, беше да потопят корабите.
Те знаеха, че другарите ни не може да плуват до Англия,
така че трябваше да се опитат да ги потопят.
А ако бяха потопили тези кораби, британската армия щеше да е в капан.
- Военновъздушните сили се опитват да задържат немските далеч от плажовете,
ала шест разрушителя и над 200 плавателни съда са потънали.
Бригадата изтребители губи почти половината си състав във френската кампания -
100 самолета само в операции над Дюнкерк.
Дюнкерк беше голяма загуба,
но вдъхновените усилията на Кралския флот и малките кораби
спасяват 330 000 британски и френски воини.
Нея седмица времето беше чудесно
и немската армия беше задържана.
Гуд: Не мисля, че те предполагаха, че ще им се измъкнем. Това е моето мнение.
Ала бе Божие дело, че го направиха.
Времето беше добро, морето като огледало,
и това бе от голяма полза за всички.
Ако морето беше развълнувано, никога нямаше да спрем в Дюнкерк,
защото там вълните стигат чак до плажа като тръгнат.
Макбийт: Всеки миг, след пробив от германската армия,
можеше да се спре цялата операция.
Аз не мисля, въпреки храбрите усилия
на британските и френските войски, които държаха германците назад,
че те биха могли да спрат мощта на бронираните им сили,
така че по-скоро Хитлер не е искал да го направи.
Останалите в Дюнкерк се предават на 4-ти юни.
Хиляди войници не могат да бъдат спасени.
Две седмици по-късно Франция спира борбата,
а британският премиер Чърчил говори пред света:
Чърчил: Какво като генерал Вейган обяви битката във Франция за приключила.
Битката за Британия е на път да започне.
Хитлер знае, че ще трябва да ни сломи на Острова или да загуби войната.
Ако съумеем да се изправим срещу него, всички в Европа ще бъдат свободни
и животът на света ще продължи напред към далечни, слънчеви висини.
Ако не успеем обаче,
тогава целият свят ще потъне в бездната на нова тъмна ера.
Затова нека се уповаваме на нашия дълг...
и така да се понесем,
че Британската империя и нейната общност
да просъществуват хиляди години.
Мъжете пък да добавят:
"Това беше най-добрият им час."
- Великобритания се готви за незабавна инвазия.
Нова евакуация на децата започва от областите на югоизток,
където се очаква германското нашествие.
Някои родители изпращат децата си в чужбина за по-безопасно.
Но това спира, когато подводница потапя британски лайнер
с 90 деца на борда.
За да се предпазят от нападения, над един милион мъже не са мобилизирани
и доброволно съставят кварталната гвардия.
Те се обучаваха с метли, понеже нямаше излишни пушки
и репетираха кръвожадна защита срещу евентуална германска атака.
Редовната армия изглеждаше впечатляващо на кинопрегледите.
- Те са се превърнали в разбивачи.
Каруцата дава път на бързия мотор.
Леви-десни, леви-десни - момчетата вдигат крака от земята.
Те са част от британските силни мобилни мотористи,
всички готови да посрещнат Адолф, когато ни навести за по чаша чай и кифличка.
Батальон от пехотата на колела се упражнява -
бързоподвижна ударна сила, която ще стори на врага всичко не-добро.
Те се обучават при условия, сходни с онези при активната служба.
Макар и нагоре и надолу, за разлика от хуните те винаги са на ниво.
- Армията си бе върнала пушките от Дюнкерк,
ала почти всичко друго е било изоставено във Франция.
През юни единственото напълно оборудвано поделение във Великобритания е канадс
- През юни слязохме в югоизточната част на Великобритания,
където генерал Торн беше командващ -
Кент, Съри, Съсекс, този район,
вероятна цел за приземяване на германците, ако мислеха да правят опит -
и помня, че изпратих меморандум до Уинстън, който трябва да е сред документите му
И ако помня правилно, казвах следното:
войските са с много добра воля и много добре обучени,
но няма противотанкови оръжия от никакъв вид,
нито противотанкови оръдия или пък танкове.
А беше на мястото, където се очакваше германците да се приземят.
Бюфетът бе празен.
- Кралят се радва, че Великобритания се възправя сама
без съюзници, които да дундурка.
Ръководителят на Бригадата изтребители сър Хю Даудинг също.
Той е загубил твърде много самолети в помощ на французите.
Имена на гари и табели бяха отстранени, за да възпрепятстват нахлуващите герман?
Ефектът беше, че възпрепятстваха британските пътници.
Противотанкови бариери лишават германците от лесен достъп до железниците.
В областите на инвазия провинцията изчезна под намотки бодлива тел.
Плажовете също са заградени до най-ниското водно равнище.
Дж.Б. Пристли си спомня посещение на морския бряг:
Слязох един горещ летен ден - към края на лятото -
на един от морските курорти по крайбрежието на Кент.
Последният път, когато го посетих, беше препълнен -
плажовете абсолютно натъпкани и всички се забавляваха на тамошния панаир.
А да го видите тогава такъв странен, светъл, празен,
плажовете пусти, много бодлива тел навсякъде,
та тогава усетих по някакъв начин, че това е един вид символ на което чувстват в м
и че са готови да се откажат от всичко засега
с цел да спечелим войната.
- Чърчил беше навсякъде, вече не е съмнителен политик,
а живото въплъщение на британската воля да устоим.
Ситуация, на която той сякаш се наслаждаваше,
описващ жива картина на себе си
като последния човек от отбраната в опустошен Уайтхол.
- Веднага щом Чърчил стана премиер, темпото в Уайтхол се промени.
Хората не само започнаха да мислят бързо, но и да действат бързо.
Уважаемите държавни служители направо тичаха по коридорите.
Самият Чърчил е физически много енергичен.
Той изведнъж извърши най-необикновените и енергични полети.
Инспектира войските, маршируващ с голяма скорост надолу по редиците,
изпреварвайки всички по-млади мъже до себе си.
Спомням си една вечер да казва, че ще инспектира някои нови съоръжения,
и въпреки че беше на 65 години, той прескочи тухлена стена
и се приземи на крака в новоизлетия цимент.
А някак неуместно, от което действително сам се изненадах,
аз казах: "Ти срещна своето Ватерло", понеже бе заседнал в цимента.
Той се обърна към мен и каза: "Как смееш? Както и да е, моя Бленхайм."
- Фабриките за оръжие работят дълги часове,
за да запълнят липсите в британските укрепления.
Производството достигна своя връх през юни, после спадна след като работниците ?
Ала напънът продължава през критичните периоди.
Производството на бойни самолети е удвоено.
Сто нови Спитфайър и Хюрикейн на седмица попълват поделението на Даудинг.
Министърът на производството на въздухоплавателни средства, лорд Бийвърбрук,
се грижи да накара обикновените хора да се чувстват част от производствената би?
- Баща ми е бил майстор на пропагандата.
Имаше тенджери и тигани,
за които всеки е бил помолен да ги дари в стоманолеярните.
Стенли Болдуин не подарява съдовете си,
но повечето хора се отказват от всичко, което може да се ползва като метал.
Пилотите и ние всички знаехме, че не може да се направят самолети от тенджери и т?
ала това допринесе хората да осъзнаят, че положението е отчайващо.
Отзвукът беше огромен. Имаше купчини и купчини тенджери и тигани -
незнайно какво да се прави с тях. Да, той беше голям пропагандатор.
- Но къде беше германското нахлуване?
През юни 1940 год. Хитлер не беше започнал да мисли за нахлуването във Великобрита?
Той празнува своята френска победа и очаква Великобритания да сключи мир.
Берлин го посреща като герой, когато се връща там на 6-ти юли
с адмирал Редер и другите му главнокомандващи.
Само германският флот изглежда обмисля нахлуване.
По времето когато Хитлер започва да се интересува,
армията има свои планове, а флотата решаващо значение.
И двете разчитат на Гьоринг, началникът на Луфтвафе, за да спечели контрола по въ
жизнено важен за една инвазия.
Гьоринг също вярвал, че само Луфтвафе може да елиминира Великобритания.
Полемиката между службите продължава в продължение на месеци.
Армията за начало иска да приземи 40 дивизии
на широк фронт между Рамсгейт и Лайм Бей
и да избърза напред по линията от Малдън в Есекс до устието на река Севърн,
отцепвайки Лондон.
По-късно дивизиите са намалени на девет:
между Фолкстоун и Брайтън, подкрепяни от две въздушни подразделения -
около 200 000 души.
До септември Великобритания е преодоляла предишната си слабост
и има 16 дивизии на разположение в югоизточната част на страната.
Нашественическа флота от всички части на Германия се събира в северните пристан
Построени са десантни кораби, а лодки са превърнати
във военни съдове и амфибийни танкове.
Армията счита, че корабите за твърде малко.
Флотата дори смята, че с този размер те трудно ще се защитят.
Всички са съгласни обаче, че господството във въздуха е от жизненоважно значени?
Инвазията, с кодово име Операция "Морски лъв", бе определена за средата на септе?
Плановете не впечатляваха Луфтвафе, от които зависеше всичко.
- По мое мнение, планът не е бил сериозен.
Специално флотът не е искал да носи отговорността,
а е поискал от ВВС на първо място
да установи абсолютното... абсолютно въздушно превъзходство
над зоната за инвазия.
Приготовленията на флота не бяха много убедителни.
Също така и нашите... Моята част бе определена да бъде
едно от двете подразделения, които ще се прехвърлят в Англия,
а приготовленията ни бяха... смешни.
Военновъздушните сили не са обучени и подготвени
за провеждане на самостоятелна въздушна атака над Англия.
- Първите цели на Луфтвафе
са търговски конвои и пристанища,
особено в тесните води на канала.
Дувър бе едно затънтено място с адски огън.
От там винаги имаше репортажи за кинопрегледа или новини -
Чарлз Гарднър от Би Би Си:
- Сега германците бомбардират с торпеда конвой в морето.
Един, два, три, четири, пет, шест, седем.
Един захожда сега към целта си.
Бум. Не, той не успя да удари кораба.
Има около десет кораба в конвоя, но той не удари нито един.
Идват със стремително гмуркане. Може да видите, как бомбите пропускат машините.
Може да чуете нашите собствени оръдия, стрелящи като никога досега.
Каква битка. Чувате картечните откоси на куршумите.
Това беше бомба, както можете да си представите.
Ето и друга бомба пада.
тя падна... И пропусна конвоя.
Те не улучиха конвоя въпреки всичко.
А ние току-що ударихме Месершмит! Колко красиво.
Той идва чак сега. Мисля, че определено бе първата му битка.
Толкова стръмно спускане. Аз ще се преместя, така че да го погледам още малко.
Вече е тук. Просто плясна в морето.
И се чу едно - бам!
О, пич! Никога не съм виждал нещо толкова добро, колкото това.
Летците ни наистина са подхванали тези момчета.
- Системата от конвои беше прекъсната, а пристанища като Дувър ударени.
Ала даже градът да е претърпял загуби,
Даудинг все още не е принуден да въвлича пълната си бойна мощ.
- Уникалното на Бригадата изтребители беше,
че когато избухна войната през септември 1939-та...
имахме система, покриваща цялата страна с противовъздушна отбрана.
Тази система се основаваше на радар или радио честотен търсач.
Имахме тази верига от радарни станции по брега
и те наблюдаваха над 160 километра.
А те предаваха, чрез наземни линии,
цялата информация в централата на Бригадата изтребители.
Айтен: Радарът наистина спечели битката за Британия,
защото без него щяхме да даваме постоянни патрули -
а с ограничения брой самолети и пилоти нямаше да стане.
Както и да е, ние можехме да чакаме на земята,
докато радарът гледаше.
И през различните проверки да си разказваме за полетите
в момент, когато германците бяха струпани над Кале или над Абвил.
По същата причина не хабяхме бензин, нито време, никаква енергия -
в действителност ние можехме да поспим между патрулиранията.
А когато излетяхме бяхме насочвани директно към немските формирования,
знаейки височината, разстоянието и техния брой - което бе много важно.
- На 13-ти август Гьоринг променя тактиката си.
Той заповядва атака срещу радарните станции и бойните летателни площадки,
които Бригадата изтребители е била длъжна да защитава.
Докато германските бомбардировачи нападат летища, защитаващи Лондон и югоизток
ескортиращи бойци се заемат с британските изтребители,
дошли да атакуват бомбардировачите.
Битката над Англия вкарва Луфтвафе в неизгодно положение.
Те я очакват, но не са подготвени да спечелят решителната битка сами.
Германските бомбардировачи не са предназначени за превоз на достатъчно тежки б?
Германските самолети са имали гориво само за половин час полет над Англия,
като се има предвид, че британските изтребители са близо до своите бази
и могат да се приземят и заредят с гориво достатъчно бързо, за да се върнат в битк
Галанд: Нашият обсег бе много ограничен
и всъщност покривахме само една малка част от Британските острови,
включително Лондон.
Но над Лондон, примерно, можехме да останем само десет минути
и да се върнем в базата.
Така че този ограничен диапазон на изтребителите и ескорта
бе може би... основната причина...
да се въздържаме от ефективна въздушна офанзива срещу Великобритания.
- Луфтвафе подвежда своите пилоти
за щетите, нанесени на британските летища.
Те твърдят, че осем са били почти унищожени.
В действителност никое не бе елиминирано,
а повредените бяха бързо закърпени наново.
Германските пилоти, сблъскали се с отпор, който те не са очаквали,
гледат песимистично на победата.
- Екипажите бяхме убедени, че не може да спечелим битката
и че не може да принудим Англия да се предаде чрез атаки
без никаква операция от страна на армията или флота.
Ето защо ние помолихме върховното командване
да разпореди инвазията - "Морския лъв".
- Едва 1 400 британски бойни пилоти и техните наземни екипажи
стояха между Великобритания и инвазията.
Тяхната отговорност е голяма - твърде голяма, вероятно, за да понесеш мисълта за ?
Лицето, което те показваха на света, бе елегантно и безгрижно.
- Мисля, че те не вземаха ситуацията ни най-малко сериозно,
съдейки по живота им.
Някои от тях просто ритаха топка или се излежаваха наоколо,
други спяха, четяха книжки, слушаха радио -
и това беше тяхното ежедневие.
Аз исках да отстрелвам самолети, но не исках да разстрелвам германците.
Наистина не исках.
Слушахме истории за германците, че стреляли по събратята ни в парашутите,
а сме свикнали да мислим, че това е доста ужасно,
ала ние не бяхме сигурни, дали наистина е така или не.
Знам, имах опит с един немски пилот, застанал върху собственото ми крило.
Беше скочил с парашут от бомбардировач и попадна на крилото ми.
Бях радостен да го сваля внимателно, лесно и толкова бързо, колкото мога,
за да не се изтърси от самолета.
- Не е имало рицарство между немските и британските военновъздушни сили.
Абсолютно никакво. Дотолкова, доколкото бях засегнат. Аз ги мразех.
Те се опитваха да направят нещо с нас - опитваха се да ни поробят.
- Кулминацията на битката
дойде в края на август, началото на септември.
Резултатът зависеше от решението на Хитлер да започне инвазията си.
Но битката е между шепа индивиди и от двете страни.
Айтен: Боевете бяха доста необичайни,
защото въпреки че имаше много самолети,
изведнъж, докато се борех с конкретен субект, небето стана празно.
Хоймс: Никой не смята, че ще бъде убит.
Смъртта е нещо, което просто оставяш назад в ума си.
Ако не, щеше просто да бъдеш нервен и много притеснен.
Отидеше ли си колега, казваш "Бедният еди-кой-си, това е то"
и толкова.
Вътрешно, разбира се, ще се чувстваш ужасно, че си загубил един приятел.
Иначе не... ти не мислиш по въпроса за смъртта принципно.
- Понякога само споменаваш, ако някой е бил убит. Загубили сте го.
Най-добрият ми приятел бе убит. Беше свален от Месершмит,
а друг Месершмит го удари отзад.
Аз му извиках, но той не можа да направи нищо - и го видях да изчезва.
Това ти влияе, ала трябва да го превъзмогнеш.
Приятелите ти са засегнати дълбоко. Ужасно. Но не можеш да направиш нищо.
- В последната седмица на август и първата седмица на септември
умират 103 пилота от Бригадата изтребители.
128 са тежко ранени.
6 основни летища в югоизточната част на страната са извадени от строя в продълже?
Срещу немските изтребители и бомбардировачи
Великобритания вече е започнала да губи самолети дори по-бързо от Германия -
почти 500 за две седмици.
- Последната седмица на август, първата седмица на септември -
тези две седмици бяха най-лошите за нас,
защото онази последна седмица на август
германците удариха летищата безпощадно,
а 31-ви е вероятно нашият най-лош ден.
Бригадата изтребители беше почти на колене.
Даудинг много добре го съзнаваше.
Колко ли се притесняваше от постоянното унищожение на летища,
и сигурно се чудеше дълго ли можем да издържим -
а когато казвам "ние", означава Бригадата изтребители.
Тъй като той все още имаше голям проблем
с отричането на въздушното превъзходство на германците,
а все пак те бяха разбили летищата на парчета
със заплахата да избият Бригадата изтребители.
На 6-ти септември кралят и кралицата посетиха Бригадата изтребители
и имаше доста хора,
който коментираха, колко уморен изглежда Даудинг.
В деня след 7-ми септември
беше вдигната алармата - "Инвазия неизбежна" -
и през целия ден нещата бяха забележително тихи.
Всички от нас започнаха да се чудят, какво по дяволите ще се случи.
И тогава, в късния следобед, германците пуснаха в ход
това, което много от пилотите във въздуха, сблъскали се с тази атака,
нарекоха най-ожесточеното нападение, известно някога.
И тогава дойде онова, което по-късно Даудинг описа като "чудото" -
атаката не беше над летищата, тя пое към Лондон,
а летищата бяха пощадени.
- Пет без пет
сирените завиха.
Разхождах се по верандата, гледайки надолу към реката,
а небето беше пълно със самолети.
В рамките на няколко минути бомби започнаха да падат в Милуол Док,
а аз можех да ги видя.
И това продължи доста време.
- През тази първа събота те на практика заличиха
пътя Силвъртаун до Силвъртаун.
В интерес на истината целият Тидъл Басън, митницата,
чак до Силвъртаун бяха заличени - не се съмнявайте в това.
- Ако продължаха бомбардировките така,
на дневна светлина...
щяха да унищожат всичко в последствие -
корабостроителници, газовите заводи,
петролните фирми, всичко в последствие.
Почти всички бомби падаха в правилната целева зона.
- Същата нощ 250 бомбардировача се завръщат -
горящите докове и складове са отличен маркер.
Ала промяна в тактиката на Гьоринг облекчава натиска.
Бригадата изтребители се прегрупира. Лондон гори.
След нападението на 7-ми септември много спасители и пожарникари
работят по 40 часа без прекъсване.
"Повечето от нас се развълнуваха и включиха," един от тях каза:
"Огледай се наоколо и виж, какво вършат останалите."
На 15-ти септември Луфтвафе организира друга масирана атака,
очаквайки да няма съпротива.
Но този път Спитфайърите и Хюрикейните ги очакваха.
На този ден, 15-ти септември, са свалени 56 германски самолета.
Великобритания запази превеса си над въздуха за през деня.
Кралските Въздушни Сили спечелиха битката за Британия.
Септември, 1940-та.
Вече няма нападения през светлата част на деня,
а и не може да има инвазия преди пролетта.
Но британските градове стават мишени на нощни бомбардировки.
76 нощи поред Лондон бе бомбардиран.
Спането в укритието след здрач стана един обичаен ритуал,
сирени вечер, а всичко чисто на разсъмване - част от живота на лондончани.
- Щом чуех самолетите да идват,
смятах, че се опитват да разбият къщите на парчета,
слушах ги и треперех: "Следващата е моята."
Те носят, да речем, шест бомби. "Една, две, три, четири... Тази е моята."
"Не." Съседната, и си отидат и пропуснат къщата ми.
Така продължава цялата нощ.
- Към 7:50 казах на жена ми и децата "Ще изляза навън."
Отворих вратата на някогашната прекрасна голяма триетажна къща.
Приближих Апроуч роуд на 20 метра от църквата, която беше нашия пост,
и изведнъж се чу... фийууу.
Нищо, нищо не чух.
Говорихме за това с хората по-късно -
бомбата, която ги удари, те никога не са я виждали.
Сега, чудя се, всички вие, които седите тук, преживяхте ли същото.
Бомбата, която ви удари, вие някога виждали ли сте я.
Аз паднах право по лице.
Надигнах се и се обърнах.
Всичко, което видях, бе само една сива завеса насред широкия път -
около два пъти по-широк от тази кръчма.
Имаше само една кафяво-сива завеса увиснала там.
- Ела, ела
Ела и ме погледни
По-надолу в Олд Бул & Буш
Ла-Ла-Ла, Ла-Ла
Ела, ела
Изпий чаша портвайн с мен
По-надолу в Олд Бул & Буш
Ла-Ла-Ла-Ла-Ла-Ла, Ла-Ла-Ла-Ла-Ла-Ла-Ла
Просто да подържа ръката ти, мила
Ела, ела
Ела и изпий питие или две
По-надолу в Олд Бул & Буш, Буш, Буш!
- Без значение в кое укритие ще влезеш,
винаги имаше някой там, който ще осигури забавленията,
някак да отнеме напрежението.
- Метростанциите, беше решено, не трябва да се използват като укрития.
Но хората просто ги заеха и властите трябваше да го приемат.
- Ние всички пеехме,
всички бяхме щастливи - Просто се веселяхме, сякаш няма война.
Имаше и столова.
Щом се разпеех хубаво и развеселях хората, тогава започваха бомбите.
През нощта беше много лошо, а аз се молех големите оръдия да започнат.
- Говорих с един сержант, които е бил разположен в Хайд парк,
и той ни каза без никакво колебание - даже плачеше, когато ни го каза:
"Веднага щом ни изпратиха в Лондон,
ние просто настроихме нашите оръдия на максимум и стреляхме."
"Знаехме, че всеки снаряд, който зареждаме, няма никакъв шанс да порази самолет,
но не ми казвай, че това не ти е дало кураж."
Мисля, че няма човек, седящ на тази маса, който да каже, че не е вярно -
веднъж чули тези оръдия да стрелят, те си мислят "Добре, паднахте ни сега."
Само че те знаеха, че това е просто дух - нищо повече, което да правят за тях.
А бомбите просто щяха да падат долу. И нямаше какво да ги спре.
- 76 сутрини
спасителните отряди разкопават чакъла в търсене на оцелели.
- Бомба падна върху жилищен блок, около четири етажен,
и откъсна цялата му предна част.
А те казаха: "Има един стар човек там. Той не ходи в убежището."
Затова ние се качихме горе и когато стигнахме дотам, стареца си хъркаше,
20 празни бутилки се търкаляха по земята, а леглото бе почти на улицата!
Е, той никога не се събуди повече!
Видяхме една стара дама да залита наоколо и й казахме: "Трябва да излезете навън.
Тя се показа и всичко, което носеше
бе половината от онова, което трябва да е било някога нощница.
Аз казах: "Налага се да си сложите нещо отгоре, за благоприличие."
Беше около 80-те и беше напълно замаяна.
Тя каза: "Ще отида да взема нещо," и излезе с шапка на главата!
- Хората някак си ходят на работа през кошмара от преобърнати автобуси,
кратери по пътищата, бомбардирани железници.
- Говори Лондон...
- Радио репортери казват на Америка и света, че Лондон може да издържи това.
Духът на лондончани печели съчувствие и помощ.
Съединените щати обаче остават неутрални.
Откакто Великобритания се изправя сама, от септември 1940-та до май 1941 год.,
40 000 души са убити при нападения - половината от тях лондончани.
Стотици хиляди хора са без дом,
храна, жилища, спящи в приюти.
Облеклото и всичко останало е изчезнало с домовете им.
Но не и духът.
- За да си чист, не можеш ей така да кажеш "Отивам на баня днес",
защото те е страх, че сирената ще завие по средата на пътя.
Така че хващаш легена, хващаш сапуна и тъкмо да си измиеш врата,
трябва да тръгваш и да вземеш всичко необходимо за убежището -
завършваш банята си навярно на следващия ден.
Всъщност никога няма баня. Влизаш и излизаш.
- Свикваш с това. Свикваш с всичко.
- Не бе необичайна гледка да видиш: "Без прозорци, но с много дух".
Или "За съжаление нямаме входна врата. Недей да чукаш, просто влез."
И вие ще видите тези смешни малки бележки, поставени вън на вратата.
Ето едно от нещата, които те карат да мислиш за нещо голямо.
И колкото повече го виждаш, толкова повече се чувстваш обнадежден.
А излезеш ли навън и да отидеш на работа и семейството ти ще те последва,
винаги ще се чувстваш по такъв начин:
"Джоунс или Смит нагоре по пътя,
ако нещо се случи у дома, те ще се погрижат за него."
- Заводите продължават работа, както през нощта, така и през деня.
Но нощните смени бяха постоянно прекъсвани от нападения.
Нямаше реална защита срещу немските бомбардировки през нощта.
Безпомощността на Бригадата изтребители притеснява началника й Даудинг.
- Веднъж отидох в Редхил с него, когато бомбардировачите идваха над Лондон.
Имаше един ескадрон, командван от един другар, наричан Джими Литъл.
Той ми каза в колата, вървяща надолу: "Макс, хващам се за главата
при мисълта, че хората са бомбардирани, а аз не мога да направя нищо по въпроса."
- За успокоение на властите
Бъкингамският дворец бил бомбардиран, също както и Източен Лондон.
Сега можеше да се види, че крал, кралица и народ бяха заедно в това.
Крал Джордж и кралица Елизабет печелят уважение след обиколка на разрушенията.
Те бяха дошли на трона след абдикацията на херцога на Уиндзор.
Сега за първи път се проявяват като популярни личности сами по себе си.
Чърчил също с жизнерадост убедил повечето си политически опоненти
да забравят миналото му.
- Обикновеният източно-лондончанин не даваше и две стотинки за Чърчил,
като личност или пък политик,
ала човекът, който смени Чембърлейн
беше техния лидер.
И всеки път, когато отвори уста, той вдъхва доверие в хората -
бил той Консерватор или не...
Важното е да е там, да е за тях и да е срещу общия враг.
- Но понякога той има смесени чувства.
- Спомням си, точно до Грийн стрийт -
булевард, където Чърчил слезе -
имаше един дяволски дълбок кратер, голям колкото тази кръчма.
И тълпи от жени, които се опитваха да си вземат нещата изпод руините.
Чърчил, след като хвърли бегъл поглед, каза: "Можем да ги вземем."
А жените му казаха, какво биха взели, по най-безпогрешен начин.
И му казаха: "Ние сме тези, които ще го вземат - вървете си по пътя".
- 29-ти Декември, 1940.
Германските самолети разпръскват запалителни бомби, хвърлили лондонското Сити
Имаше 1 500 пожара в и около града.
Катедралата Сейнт Пол е заобиколена от огън.
- Можеше да видите огъня в Лондон.
От 100 километра се виждаше.
- През нощта бях в убежището, а над мен гореше.
Всички трябваше да се измъкнем, без да се паникьосваме ни най-малко.
А трябваше да тичаме до върха на Къмершъл роуд
до една фабрика, която имаше укритие долу в мазето.
И докато тичахме всички заедно, изведнъж сякаш пламна наоколо.
Усещах топлината на настилката - дори локвите бяха горещи.
В убежището престояхме цялата нощ, спейки върху раменете на другите.
Аз цяла нощ спах на нечие чуждо рамо.
- В крайна сметка използвахме толкова много вода, чак накрая я изчерпахме.
И стояхме там, оставяйки пожарите да горят -
не можехме да направим нищо за тях.
- Сърцето на лондонското Сити е разрушено,
но Сейнт Пол оцелява.
Манчестър, Ковънтри, Бирмингам, Суонзи, Ливърпул и още много други
изпитват съдбата на Лондон - всички са в обсега на немските военновъздушни сили
с бази във Франция и Бенелюкс.
По-трудно бе за британските бомбардировачи да достигнат германските градове.
Правителството търсеше някакъв друг начин на провеждане на войната с врага.
Решихме, че единственото място, където можем да се борим с врага
е пустинята на Северна Африка , Близкия Изток като цяло.
Нямаше къде другаде. Не се надявахме да кацнем във Франция
в обозримо бъдеще и следователно нямаше как да ударим германците от там.
Тези са двете алтернативи... Даже не алтернативи.
Двете възможности да ги бомбардираме и бием бяха в Близкия изток.
И ето защо още оттогава
започнахме да натискаме, агитираме, питаме за бронирани сили в Близкия изток.
Трябваше да вземем бронирани сили извън защитната линия на Великобритания.
Нямаше друг начин да го направим.
- На 10 декември 1940 год.
две дивизии от Британската общност на генерал Уейвъл
нападат голямата италианска армия в Северна Африка.
Леко за тяхна собствена изненада, те напредват с голяма скорост.
Крепост след крепост са взети.
100 000 затворници са били заловени.
Сега изглежда имахме шанс да се докопаме до най-главния враг, Германия -
през Югославия и Гърция.
Смятахме, че ако е възможно
да въвлечем някои балкански страни в конфликт с Хитлер,
последиците от които щяха да бъдат наистина непредвидими -
не може да се предскаже резултата.
Виждането на Военния кабинет и Комисията по отбрана
беше, че ако гърците започнат да се защитават срещу германците,
ние трябва да им дадем всичко, каквото може да помогне.
А Дил и аз бяхме изпратени
след победата на Уейвъл в Кайро, за да работиме по тази задача.
Когато стигнахме там, Уейвъл каза: "Надявам се, няма да имате нищо против това, ко
"Не мисля, че трябва да губим време -
започнал съм придвижването на войските и концентрацията
ще ни даде възможност да отидем в Гърция."
- Приземяването в Гърция е предназначено да предотврати немска атака.
За много гърци означава по-вероятно да я ускори.
Те бяха имали своя собствена срещу Италия,
но когато германците нападнали на 6-ти април, 1941 год.
Гърция бе поразена за три седмици.
Също така и Югославия, която се бе присъединила към Съюзниците.
50 000 Британски войници били евакуирани.
- Трябва да признаем, че...
не бяхме постигнали целите, на които се надявахме.
Ние не бяхме в състояние да проведем с помощта на югославяните
никаква ефективна кампания на Балканите.
Турция, наистина, остана на отбранителна позиция,
но загубихме Гърция и загубихме много мъже - смели мъже -
а повечето бяха заловени.
Така че в този смисъл, баланса беше много против нас.
Това бе депресиращо време, няма съмнение.
- До май 1941 год. Германия и нейните съюзници
контролират повечето от континентална Европа.
А в Северна Африка малко немско формирование на Ромел
бе заловено почти напук на британските провали.
Британците опитаха да задържат Крит като военноморска база.
С пълна власт над въздуха
германците нападнаха Крит с 16 000 парашутисти -
първото мащабно въздушно нападение в историята на военното дело.
И въпреки тежките загуби, получиха достъп до жизненоважното летище Малеме,
което означаваше, че още войски можеха да долетят веднага.
Подпомогнати от интензивното бомбардиране,
германците бяха в състояние да напреднат и срещу по-голяма обединена сила.
За пореден път владеещият небето спечели битката.
Британските загуби: 13 000 убити, ранени или заловени.
И ново попълнение към списъка на Норвегия, Франция, Гърция.
Британският народ се чуди, колко още искат да вземат.
Койвил: Чърчил счита, че Крит трябва да бъде задържан на всяка цена.
Ако загубехме Крит, ние губехме базата си в Източното Средиземноморие -
нашата военноморска и въздушна база.
И той продължи да телеграфира на Уейвъл, като каза:
"Със сигурност можете да прежалите дузина танка за защитата на летище Малеме",
главното летище на Крит,"срещу германските парашутно-десантни войски."
А Уейвъл отговори, че той не е имал танкове -
всичките веригите им били скъсани или двигатели клеясали или нещо такова -
и че той не може да прежали дори дузина.
Е, Крит бе загубен. Това беше голямо бедствие -
разстрой всички в Камарата на общините, разстрой страната.
Най-ниската позиция за нас по време на войната, през пролетта на 1941 година.
- Трябваше да стана до 02:30 сутринта
да предавам за Америка и Канада и тъй нататък.
А ме унесе някакъв приятен рискован вид сън
в мазето на Броъдкастинг хаус.
Излязох на сутринта и се разходих насам-натам, мислейки:
"Смятам, че няма да има нищо повече от това, защото всичко вече приключи."
Като тези сутрини, размишлявах, "още две такива седмици
и няма да има нищо тук, освен чакъл. "
- На 10 май 1941 год.
Лондон претърпя най-разрушителната нощ от началото на войната.
Над 3 000 души бяха убити или ранени.
Стотици пожари трябваше да бъдат оставени сами да изгорят.
Като че ли не се виждаше краят на кланетата и унищожението.
Обаче лондончани не знаят, че това е повратната точка.
- През април 41-ва
Хитлер събра всички командири във Франция
и... цели два часа
той разговаря с нас за втората част от Битката за Британия.
И... той ни каза по-късно -
на двама от нас, а именно моят приятел Молдърс и аз -
че всичко е било само за да прикрие офанзивата срещу Русия.
Беше през април 41-ва.
А нападението на 10-ти май
може да се разглежда само като камуфлаж на...
започващата Руска кампания.
- Сред жертвите на нападението от 10-ти май
е и Камарата на общините.
За точно една година, една година на разочарование и поражение,
Камарата на общините бе подкрепяла Чърчил на власт.
Но важната битка е спечелена.
Великобритания е оцеляла.
Сега беше ред на Русия.
Синхрон, корекции & превод - siamond1976 - SUBSUNACS.NET