Din episodul anterior în Om bogat, om sărac, Volumul 2:
Ne aflăm aici pentru o sarcină dezagreabilă,
să judecăm un coleg, membru al Senatului Statelor Unite.
Estep trimite o armată de martori în faţa comisiei, care mint cu toţii
şi nu există nici măcar un singur lucru cu care să pot să-i combat.
D-le Franklin, cum te-a forţat Charles Estep să-ţi schimbi povestea ?
Te-a ameninţat că te ucide la fel ca pe Sarah Hunt ?
Nu pot să trec peste ce face Maggie. Felul în care s-a luptat pentru tine.
Să ştii, este în regulă.
Ce ?
Pentru ca tu să ai două femei în acelaşi timp, în viaţa ta.
După incidentul din Vietnam, am solicitat Comisiei de Valori Mobiliare
să-i investigheze compania, Tricorp International.
Şi ce a relevat ancheta ?
- Faptul că, Charles Estep era îngrozit. - Îngrozit ? De ce era îngrozit ?
De trecutul său. De felul în care a fost clădită compania Tricorp.
M-ai minţit încă de când am venit în ţara asta !
Dacă nu aş fi minţit despre tatăl tău... acum ar fi putut fi în închisoare... sau mai rău.
Ai făcut-o din dragoste pentru mine ?
Sau pentru că ţi-a dat 6 milioane de dolari, ca să-l protejezi ?
Ancheta abia începuse, când a aranjat o întâlnire cu mine.
Mi-a cerut să o opresc. Când am refuzat, a încercat să mă mituiască.
Dacă te duci după el, o să te omoare.
O să încerce.
Şi Sarah Hunt ştia... despre mită şi plăţile ilegale,
despre structura internă a Tricorp,
despre un om pe nume Albert Dietrich care a fondat Tricorp.
În noaptea aceea când ai avut de lucru în Whitby...
Ţi-am deschis seiful.
L-am sunat pe Estep şi i-am comunicat numele lui Franklin.
Mereu ai fost al naibii de bun cu mine !
Ne spui multe lucruri, d-le senator. Şi nu ai nici măcar o singură dovadă.
Dovezile sunt toate acolo. Sunt toate acolo şi Albert Dietrich este cheia.
Nu pot să stau şi să ascult toate nebuniile pe care senatorul...
Singurul lucru nebunesc, sunt aceste audieri !!
Charles Estep este acolo afară şi omoară oameni !
ai a reuşit să cumpere şi acest guvern !
- Ajută-mă. - Trebuie să-mi apăr toate legile.
Legile astea sunt inutile. Pentru că Estep conduce ţara asta
şi munca ta din Congres, nu înseamnă nimic.
Traducerea şi adaptarea: Virgil G.N.
OM BOGAT, OM SĂRAC. Volumul 2
Sezonul 2 (Book Two), Episodul 21 (Chapter 21)
Albert Dietrich, Albert Dietrich. La naiba !
Şi el este cheia.
Rudy, vrei să te uiţi peste astea ? Sunt procedurile pentru luni.
Dacă mi-aş putea da seama cine a fost sau cine este, toate piesele s-ar prăbuşi odată.
Rezolvarea cuvintelor încrucişate din Times, ar fi la fel de utilă în acest moment.
Pe astea trebuie să le semnezi.
Când am chemat-o la bară pe Claire Estep, era foarte fragilă.
Fragilă ? Stai să o vezi luni.
Dacă i-aş atinge un singur punct sensibil, pun pariu că cedează.
Rudy, uite. Votul final este luni după-amiază.
Dacă pierzi asta, identitatea lui Albert Dietrich
o poţi afla la cel mai apropiat birou de şomaj.
Acum, te rog, ne putem mulţumi doar cu ce avem ?
Vrea cineva ceva de băut ? Ce spuneţi de un pahar relaxant de băutură ?
Nu, mulţumesc, Billy. De ce nu te serveşti tu ?
Nu, sunt bine.
Rudy.
O dovadă cât de mică te-ar ajuta ?
Împotriva lui Estep?
Ai vreuna ?
Trebuie să păstreze înregistrări. Cele mai importante, probabil că le ţine cu el.
- Şi ? - Lasă-mă să încerc.
- Tu ? - Am experienţă.
E un avion de pe Dulles spre McCarran. Dacă plec acum, îl pot prinde.
- Rudy, eu te-am băgat în asta. - Da, tu ai făcut-o.
- Şi acum sunt ocupat până peste cap. - O să joc foarte aproape de limită.
"Să joci aproape de limită"? Billy, ăsta nu-i un joc.
- Omul ăsta omoară oameni. - Ştiu exact cine este,
şi ce face.
Nu, nu am de gând să te las să faci asta.
Sunt prea mare, ca să mai am nevoie de aprobarea ta.
Billy !
Ştii, chiar cred că aş vrea o băutură.
Rudy ?
Ai avut vreodată sentimentul că doar...
vorbeşti în vânt ?
Problema mea este că de obicei o fac să plece, nu să rămână.
Mi-ar plăcea să-l iert şi să uit de asta.
Dar nu pot.
Păi, ştii cum se spune: Fiecare lucru la timpul lui.
Şi este prea devreme. Dar o să vină timpul.
- Aşa fac oamenii. - Da, aşa fac.
- Te-ai schimbat. - Ştiu.
- Îmi place. - Nu m-am schimbat pentru tine.
- Ah... ăsta a dorit să fie un compliment. - Bine.
Este ironic că oamenii se schimbă mai ales atunci când lucrurile merg rău.
Diane a plecat, tu şi Kate... stând acolo şi trăgându-mi preşul de sub picioare,
m-au făcut să aflu nişte adevăruri despre mine.
- De exemplu ? - De exemplu,
că nu am fost o mamă bună.
Asta-i cel mai greu.
Şi mă simt vinovată iar asta pur şi simplu îmi face rău.
Şi pentru o doamnă care a luptat atât de mult pentru independenţa ei,
nu numai că am pierdut relaţia noastră, dar am încercat să te îndepărtez şi de a ta.
- Nu eşti un pic cam dură cu tine ? - Nu, cred că doar gândesc corect despre mine
şi încerc să-mi asum toate responsabilităţile pentru ceea ce sunt.
Pentru fiecare dintre noi, asta ar fi o măsură ambiţioasă de a înţelege.
Ei bine, nu e chiar un marş triumfal, dar este un început.
Şi ce vrea să facă noua domnişoară Porter cu timpul rămas din seara asta ?
Să prindă un somn bun de 5 ore.
Pot să o invit la o cină târzie ?
Rudy, cred că ar trebui să trecem de aceste audieri
înainte să ieşim noaptea târziu... pentru o cină.
Bine, dar iroseşti o şansă bună. După asta, nu sunt sigur că mai pot face aşa ceva.
Ia în considerare asta când se va judeca cazul Kate Jordache versus Maggie Porter.
O poţi susţine ?
D-na Estep este acolo ?
Ştii când ajunge ?
D-na Estep este acolo ?
Spune-i că o afacere urgentă.
Păi, când pot să vorbesc cu ea?
Bine. Las-o baltă.
Bine. Bine. Vin. Imediat.
- Cine este ? - Billy.
- Ce s-a întâmplat ? Te-am trezit ? - Nu... Da. Ce doreşti ?
Mai întâi, aş prea să intru de pe hol, pentru că femeia de serviciu m-a luat la ochi.
Poate altă dată, da ?
Ştii. M-am gândit la oferta lui Estep pentru tine, film şi televiziune. Şi ştii ce cred ?
"La naiba, am ajuns atât de departe. De ce ar trebui să culeagă el roadele muncii mele?"
Este grozav, Billy, dar...
Asta nu-i tot. Sunt aici pentru a face fapte bune.
Doar pentru că nu e stilul meu, nu-mi e atât de uşor.
Ai încercat vreodată să-ţi faci o nouă viaţă?
Şi doar pentru că ţi-e silă de tine, asta să-ţi poată fi fatal ?
Nu mi-am băut a doua ceaşcă de cafea aşa că nu înţeleg ce vrei să spui.
Am fost un dansator pe sârmă toată viaţa mea
şi făceam ce mi se spunea cu viteza sunetului.
Vreau să învăţ să merg...
Să pun un pas după celălalt, la fel ca oamenii normali.
Doar că am nevoie de ajutor, de la cineva care mă cunoaşte.
De cineva care să recunoască când fac ceva din lucrurile vechi
- şi să mă avertizeze. - Să vorbim altă dată despre asta.
Nu ştiu cu adevărat ce înseamnă să iubeşti pe cineva.
Dar... tu însemni pentru mine mai mult decât oricine altcineva.
Şi am nevoie de tine.
Deci, ce spui de tu şi eu...?
Bună, Billy.
Timpul meu a expirat. Se pare că viermele a reuşit să pătrundă şi aici.
- Ce mai e prin Washington? - Pute, de la ceva putred.
- Şi senatorul ? - Ştii tu mai bine ce face.
Nu-l mai poţi ajuta acum, Billy.
- Şi-a aşternut propriul pat. - O să fac tot ce pot...
ca să dovedesc că eşti un mincinos.
Dacă nu mă vrei pe mine, bine.
Dar dacă-l alegi pe el, o să pierzi tot ce ai,
poate chiar propria viaţă.
Te rog, Annie. De dragul vremurilor petrecute împreună...
nu o face.
Doar că eu nu am voie să vă las, d-nă Estep. Îmi pare rău...
- D-nă Estep? - Vrei să-i spui să se dea din calea mea?
- Vrea doar să facă un scurt comision. - Pot face ceva pentru dumneavoastră ?
- Pot să mă descurc şi singură. - Mă tem că nu puteţi, doamnă.
- Cum adică, nu pot ? - Am ordine să am grijă de dvs.... aici.
Ordine ? Ce ordine ?
Dă-mi-l la telefon pe soţul meu.
Doamnă, astea sunt ordinele soţului dvs..
Şi ce o să faci dacă o să mă urc în lift ?
- D-nă Estep, vă rog. - Ce o să faci ?
O să trebuiască să vă opresc.
- Nu va fi necesar. - Mulţumesc.
Te descurci cu asta fiule, sau e nevoie de un bărbat ca să o facă ?
Pot să mă descurc, domnule.
Atunci încetează să te mai uiţi, de parcă ţi-ai fi aruncat mama de pe pod.
Doar că urăsc să mă port în acest fel cu o doamnă.
Există lucruri pe care ar trebui să le urăşti şi mai rău.
Precum, ce ţi-ar face soţul ei dacă nu ai proceda aşa.
D-nă Estep ?
D-nă Estep !
Judecând după praf, ai zice că au 100 de ani.
- 1944. - Pun şi eu o întrebare stupidă.
Ce au de-a face lagărele de concentrare naziste,
cu tranzacţionarea unor terenuri din Arizona în anul 1949
şi donate Sfântului Ordin al St. Francis ?
Ce căutăm ?
Doar două piese ce lipsesc din acest puzzle.
- Pot să ajut cu ceva ? - Da. Ai grijă de uşi, de telefoane.
- Nu vreau să fiu întrerupt. - Aşa o să fac.
- Ocnele Jordache? - Aproape.
- Kate... - E ora prânzului.
- Nu, nu şi astăzi. - Of, haide.
Ştii ce se spune despre munca fără distracţii.
Va trebui să-mi asum riscul. Am trecut pe o dietă de cafea cu ţigări.
Exact din cauza o să mergem să mâncăm.
Suc de morcovi, seminţe, varză... Te vor face ca nou.
Ei bine, restaurarea lui Rudy Jordache va trebui să mai aştepte.
Bine. Nu aş vrea să te întrerup de la nişte afaceri importante.
Pe de altă parte...
nu-mi dai de ales. Haide. Sus. Să mergem.
La naiba, Kate, las-o baltă ! Lupt pentru viaţa mea aici. Nu înţelegi asta ?
Îmi pare rău. Îmi pare rău.
- Am fost egoistă. - Nu...
ai fost doar tu, Kate.
Nu mă aştept să înţelegi prin ce trec acum.
Bănuiesc că Maggie te înţeleage, deoarece lucrează cu tine.
Haide acum. Asta nu are nici o legătură cu noi.
Ai dreptate.
- Uiţi că am spus-o ? - Da.
Bine, înapoi la muncă.
Hei.
Îmi pare rău pentru prânz.
Este în regulă. Să-ţi spun ceva. Diseară îţi voi găti o masă
care te va face să uiţi că ai sărit peste prânz.
Bine. Dă-mi un indiciu, ca să am la ce să mă gândesc.
Bine. Imaginează-ţi o farfurie.
Aburind, plină de arome,
suculentă şi plină cu vârf...
- plină cu măruntaie ! - Măruntaie ?
- Şi alge. - Ajutor !
- Acoperit cu piure de napi. - Ugh !
- Oh, şi la desert... - Abia aştept.
O prăjitură uşoară cu un răvaş pe care scrie "Te iubesc".
Dumnezeule !
Ken ?
- Pune-mă în următorul zbor de Montreal. - Ce e în Montreal ?
Cu puţin noroc...
Albert Dietrich.
În sufragerie.
Dumnezeule !
- Claire, este în regulă ? - Aşa se pare.
- Cum adică, aşa se pare ? - A dispărut în timpul incendiului.
În acea confuzie, nimeni nu a văzut-o când a plecat.
- Când s-a întâmplat asta ? - În această dimineaţă.
- De ce nu am fost anunţat ? - Am încercat. Dar nu te-am găsit.
Am fost tot timul în hotel împreună cu domnişoara Adams.
Data viitoare când pleci în alt pat, te rog lasă vorbă la cineva !
Bine. Bine. Vreau să vorbesc cu pompierul de serviciu.
Nu a fost nici un pompier. Cei de la pază l-au stins.
Ce de la pază ? De ce ?
M-am gândit că nu ţi-ar place să citeşti în ziarele de dimineaţă, că...
"Soţia milionarului a dat foc întregului hotel."
- Claire a făcut asta ? - Al Barber a spus că a vrut să iasă.
- Ştii unde este acum ? - S-a dus la Jordache, ca să depună mărturie.
Despre ce naiba vorbeşti ?
Şi-a cumpărat un bilet spre Washington,
sub numele Claire Dietrich.
Dietrich ?
- O poţi opri în vreun fel ? - E prea târziu. A aterizat deja.
Bine.
Poate că nu o pot opri pe Claire...
dar sunt sigur că-l pot opri pe Jordache.
Găseşte-l pe Falconetti, şi trimite-l aici imediat.
- Telefonul ăla funcţionează acum ? - Da.
Estep sunt. Sunt în apartament. Fă-mi legătura cu Dillon în Washington.
Dillon ? Charles sunt.
Claire trebuie să ajungă acolo. Se duce să-l vadă pe Jordache.
Vezi cum o poţi opri.
Dacă poţi, află cu cine a vorbit şi ce a spus.
Bine. Sună-mă imediat ce poţi.
- Intră. - Dl. Raymond a spus că vreţi să...
Nu am nici o legătură cu asta.
Nimeni nu te acuză, Anthony.
Ştiu, d-le, dar... oameni dau întotdeauna vina pe mine pentru astfel de chestii, şi...
- mă face... nervos. - Ei bine, linişteşte-te. Ce mai faci ?
- Bine. Foarte bine, domnule. - Ai fost tratat bine ?
Sigur. Am o cameră frumoasă şi... este bine.
Deci, şederea cu noi te-a bucurat ?
- Am avut numai clipe minunate. - Bine.
D-le Estep ?
- Doar nu vreţi să mă concediaţi, domnule ? - Din contră, Anthony.
Ce e mai bun, abia acum urmează.
- Ţi-am promis asta, mai ţii minte ? - Promisiunea aia nu o voi uita niciodată.
Şi eu sunt un om de cuvânt.
Şi tu, Anthony Falconetti...
- ai fost de cuvânt. - Mulţumesc, domnule.
Şi răbdarea ta e pe cale să dea roade.
Acum ?
Acum.
Mulţumesc. Mulţumesc, d-le Estep.
Mulţumesc, d-le.
Voi pleca acum.
Unde te duci, Anthony?
Plec în est să-l găsesc pe Jordache.
Ei bine, din moment ce există un mandat de arestare pe numele tău
în şase... sau şapte dintre statele din est,
crezi că asta-i foarte înţelept ?
- Înţeleg ce vreţi să spuneţi, d-le. - Deci...
De ce nu-l aduci aici pe senator, la tine ?
- Cum să fac... cum să fac asta, d-le ? - Are un nepot care trăieşte aici,
dacă nu mă înşel.
Da, domnule. Un tânăr blond.
Ştiu unde stă, ştiu ce face...
Ştiu totul despre el.
Se pare că anticipezi lucrurile, Anthony.
Păi, mă gândesc că l-ai putea aduce pe senator...
- aici, în mica noastră parte de lume. - Cum să fac asta, d-le ?
Dacă ceva i s-ar întâmpla nepotului lui.
- Oh... - Crezi că poţi rezolva asta ?
Ar fi plăcerea mea, domnule.
Bau !
Hei, sunt eu. Doar nu vrei să-ţi împuşti soţia, nu-i aşa ?
- Să nu mai faci asta. - Îmi pare rău.
Doar că nu vreau nici un accident.
Ei bine, nu trebuia să-ţi mai faci griji pentru Falconetti.
- Oh, da ? - Hei, Wes, sunt eu, Diane,
nu Falconetti, bine ?
Am găsit un loc pentru noi.
E cam aproape de calea ferată, dar o să ne obişnuim cu trenurile.
Are o sufragerie şi un dormitor,
locuiesc acolo o mulţime de tineri căsătoriţi şi costă doar 80 de dolari pe lună.
- Ca lumea. -E un loc unde putem să ne aranjăm.
Şi proprietăreasa a spus că pot decora bucătăria, pot pune perdele...
şi Falconetti nu o să ne găsească niciodată, pentru că ştii de ce ?
I-am spus că suntem dl. şi d-na Jones.
- Jones ? - Da.
Şi cu acest nume ne vom pierde printre ceilalţi şi nimeni nu o să ne găsească.
- Ai plătit în avans ? - O mare parte din ei.
Iar de restul banilor pe care mi i-ai dat, am luat un cadou pentru noua noastră casă.
Ce ?
Nu-i drăguţ ? Am cumpărat întreg setul.
Şi...
... este incasabil. Va ţine pentru tot restul vieţii noastre.
Nu.
Nu-ţi place ? Îl pot duce înapoi.
- Ce este, Wes? Ce faci ? - Nu va fi un "restul vieţii noastre".
- De ce nu ? - Plec.
Nu !
Nu trebuie să ne petrecem viaţa împreună.
Ba da. Ai spus că mă iubeşti.
Dragostea este doar un cuvânt ce acoperă o mulţime de sentimente.
Aş fi vrut să existe un alt cuvânt şi pentru ce simt eu, precum că îmi pasă de tine...
Dar nu te iubesc aşa cum bărbat iubeşte o femeie care îi este soţie.
Meriţi pe cineva care să-ţi aparţină 100% .
Şi tu cui aparţii ?
A fost greşeala mea. Dar continuând în greşeală, nu rezolvăm nimic.
Ramona. O să te duci la ea ?
- Da. - De ce ?
M-am gândit că nu o să pleci. M-am gândit că ai treaba aia cu Falconetti.
O am. O să-mi schimbe viaţa. Poate că chiar o să mi-o ia. Nu ştiu.
În primul rând trebuie să o văd pe Ramona
şi să-i spun ceea ce ar fi trebuit să-i spun înainte.
Wes, dacă pleci, Dumnezeu ştie ce o să se întâmple cu mine.
Ce o să se întâmple cu tine, ţine doar de tine. Poţi să te întorci să faci trotuarul,
poţi să te răneşti sau poţi să-ţi faci bine...
Sper să alegi ce-i mai bine pentru tine, pentru că eu nu pot face asta.
Wes ?
Unde este ?
Acum se face îmbarcarea la poarta 15,
pentru cursa 274 spre New York.
Îmbarcarea.
Dl. Jordache. Dl. Wesley Jordache, este căutat la telefon.
Da, sunt Wes Jordache. Ce...? Mulţumesc.
Au !
Doamna ta este la mine.
Şi ne distrăm.
- Falconetti... - M-am gândit că ai vrea să ni te alături.
În Crow Canyon, pe autostrada 266.
Au !
Ascultă...
Sper să o poţi face.
Scuzaţi-mă.
- Sunt senatorul Jordache, din New York. - Bine aţi venit !
Aici este un bărbat pe nume Albert Dietrich?
Da. Doriţi să-l vedeţi ?
Da.
Dânsul este dl. Dietrich.
Mulţumesc.
Albert Dietrich ?
Cu ce vă pot ajuta ?
Sunteţi un evreu german ?
Aţi supravieţuit lagărelor de concentrare ?
- Cine eşti ? - Sunteţi Albert Dietrich
cel care a intrat în 1949 în Statele Unite cu fiica sa, Claire?
- De ce te afli aici ? - Sunteţi acel Albert Dietrich?
Tot ce doresc, e un simplu da sau nu.
Sunteţi acel Albert Dietrich ?
- De ce mă întrebi asta ? - Da sau nu ?
- Da. - Nu !
Albert Dietrich a murit în lagărul Bergen-Belsen în 1944.
Sunt Albert Dietrich.
I-ai luat identitatea lui Albert Dietrich după ce i-ai luat tot ce avea
şi ai făcut-o cu ajutorul unui tânăr lt. din armată, pe nume Charles Estep.
Spune-mi, câţi alţi sărmani evrei neajutoraţi
ai înşelat înainte să-i arunci în camera de gazare ?
Eşti supărat şi dezinformat.
Cum ai făcut-o ? Le-ai promis că-i scoţi afară în siguranţă ?
- Nu-ţi pot răspunde la întrebări... - Le-ai spus că o să le salvezi copii ?
Spune-mi cum a reuşit un hârţogar nazist să împingă oamenii la moarte...
Ernst Dettmer ?
Permite-mi să răspund tot eu la întrebări.
Charles Estep a avut posibilitatea să-ţi distrugă dosarul militar,
şi Ernst Dettmer a devenit un nume pe o listă cu criminalii de război, care au dispărut.
Şi toate astea te-au costat 6 milioane de dolari.
Viaţa unui om valorează atât cât poţi plăti pentru ea.
Ai descoperit că Albert Dietrich deţinea un teren în Satele Unite.
162.000 de hectare în Arizona.
De aceea ai venit în ţară, ca să-i revendici terenul,
şi apoi să i-l cedezi lui Charles Estep.
O plată acceptabilă pentru serviciile prestate ?
Ei bine, el a fost un tânăr perspicace.
Şi restul din pradă ai cedat-o acestui ordin bisericesc.
De ce ai făcut asta ?
- De ce crezi ? - Vrei să spui că ai avut remuşcări ?
Poate că aşa a fost, sau poate că doar din oportunism,
- ca preţ plătit pentru un loc de refugiu. - Ei bine, nu mai eşti în siguranţă,
pentru că am de gând să te scot la suprafaţă.
Dacă găseşti vreo dovadă ca să probezi această poveste sălbatică.
Te-am găsit pe tine, Dettmer.
Ţi-am găsit numele pe ordinul prin care l-ai trimis la moarte pe Albert Dietrich.
Te-am găsit pe actul de transfer al terenului pe care l-ai făcut în numele lui Dietriech,
şi ţi-am găsit numele pe lista cu criminali de război nazişti.
Deci ai găsit un nume. Asta-i tot ce ai găsit, pentru că altceva nu există !
Nu fotografii, nu fişe cu amprente... nu supravieţuitori !
Deci, spune-mi neprihănitul meu prieten, vei trimite un nume la închisoare ? Da ?
Falconetti !
M-ai vrut aici, sunt aici !
Wes ! Pleacă !
Diane.
Pe aici.
Nu mişca !
Rămâi aici.
Pot vorbi cu tine ?
De cât timp eşti aici ?
De destul de mult timp ca să-şi dea seama unde mă ascund şi să vină să mă caute.
Intră, te rog.
- Vrei să iei loc ? - Mulţumesc.
Când eram mică, tatăl meu obişnuia să-mi aducă zahăr.
Era foarte greu de obţinut în timpul războiului.
Îl ţinea la spate şi îmi spunea să ghicesc în care mână îl are.
Şi apoi îmi spunea, "Sag nichts zum Führer."
"Nu vorbi de Führer."
Aproape de sfârşitul războiului, lucrurile s-au întâmplat foarte repede.
Mama a murit.
Au venit aliaţii.
Am fugit pe jos,
mergând pe timpul nopţii şi ascunzându-ne ziua.
Şi tatăl meu m-a cărat foarte mult şi atunci l-am iubit foarte mult.
Şi acum ?
Un copil îl iubeşte pe cel ce îl protejează.
Tatăl meu nu a fost Albert Dietrich.
Este Ernst Dettmer.
Ştiai asta ?
Doar de puţin timp.
L-am văzut pe tatăl tău, ştiu toată povestea.
Şi nu am nici măcar un singur lucru ca să pot dovedi asta.
Voi depune mărturie pentru crimele tatălui meu şi ale lui Charles.
Ştiu că este responsabil de moartea acelui lider de sindicat.
Ştiu destule pentru a spune o poveste incredibilă.
Eu le spun poveşti incredibile de luni de zile,
fără a putea să dovedesc ceva.
Ştiai că soţul tău e un om de afaceri binevoitor ?
Că tu eşti Claire West...
şi că eu sunt nebun ?
Vrei acest ajutor ?
De unde ai luat ăsta ?
După ce tatăl meu mi-a spus să ne distrugem trecutul, şi să ardem documentele,
le-am luat şi le-am ascuns.
Trecutul era tot ce aveam.
Şi după ce m-a abandonat în America, obişnuiam să le scot
şi să mă uit la semnătura mamei mele şi la poza tatălui meu,
şi să-mi aduc aminte de vremurile de dinainte ca mama să moară,
şi când tata obişnuia să îmi aducă zahăr.
Diane.
Dumnezeule, ce s-a întâmplat ?
Falconetti. M-a luat, şi apoi Wes a venit să mă ajute...
şi l-a bătut pe Wes. Apoi ne-a adus aici.
El v-a adus ? Falconetti v-a bătut şi apoi v-a adus la spital ?
Soră, hai să-i dăm o pătură acestei doamne. Vrem să vă încălziţi, d-nă Jordache.
Te rog, vrei să te culci ? Sunteţi rudă cu puştiul Jordache ?
Da, sunt fratele lui. Cum se simte ?
Este la terapie intensivă.
Are sângerări interne, un hematom intern în lobul stâng, comoţie cerebrală...
- Nu e prea bine. - Ce şanse are ?
Niciodată nu ştiu răspunsul la această întrebare. Ai de gând să rămâi ?
- Voi fi chiar aici. - Atunci te voi ţine la curent.
Soră ? Ai grijă să stea învelită.
- Billy, stai cu mine. - Mă întorc imediat.
- Da ? - Rudy. Sunt, Billy. Sunt într-un spital.
- Ce s-a întâmplat ? Eşti rănit ? - Nu-i vorba de mine, ci de Wes.
- Wes ? - E aici. L-a bătut Falconetti.
- Cât de rău este ? - Rău.
- Voi fi în următorul avion. - O să trimit poliţia după el.
Poate că îl pot ridica pe Falconetti. Este paznic la Tricorp Hotel.
Nu implica poliţia.
Voi avea chiar eu grijă de Falconetti.
Traducerea şi adaptarea: Virgil G.N.