Pauză.
Câine Roşu, dreapta! Câine Roşu, dreapta!
- 26! - Haide.
Te-am prins.
Frumos. Cu putere. Frumos lucrat. Ai mâini pricepute, Davis.
Mulţumesc. Frumoasă aruncare.
Voi doi vă complimentaţi toată ziua.
Nu e nimic rău în întărirea spiritului pozitiv.
Da. Sunt sigur că Montana avea ochii plini de amor...
de fiecare dată când Rice înscria.
E greu de determinat cu căştile şi cu tot.
Bine, 48 roşu. Desfăşurarea.
48 roşu.
Te simţi bine?
- Penalty. - Cred că am păţit ceva la încheietură.
Să văd. Să văd.
Nu e ruptă.
Poate ţi-ai scrântit ligamentul colateral extern.
Ia te uită. E bine pentru cineva care doar asistă la cursurile de medicină.
Poate ar trebui să îi pui nişte gheaţă.
Când mai sunt doar 10 yarzi între noi şi glorie?
- Nicio şansă. Să o facem. - Bine, durule.
Frumoasă victorie, copii.
Nu uitaţi, sesiune de studiu mai încolo, în laboratorul de anatomie.
Nimeni nu pleacă până nu facem din sistemul endocrin sclavul nostru.
- Voi întârzia la muncă. - Merg încolo. Ai nevoie de companie?
- Da. - Bine.
Juri că nu ai mai jucat niciodată flag football?
- A fost debutul meu profesional. - Eşti un talent înnăscut.
Şi un pas înainte după Tyler. Jur că are mâinile ca piatra.
- Tru? - Geanta asta.
- Ce? - E ca aceea...
pe care o avea d-rul. Kendall.
Medicul de familie de când eram copil.
Când făcea o consultaţie acasă, aducea o geantă ca asta.
Cunoşteai un doctor care făcea vizite acasă?
Era cel mai drăguţ tip cu putinţă.
Primul care mi-a zis că ar trebui să mă fac doctor.
Ar trebui să o cumperi.
Nu sunt doctor. Nu sunt nici măcar o medicinistă adevărată.
Dar vei fi, bine?
Haide. Davis probabil cÄƒ se Ã®ntreabÄƒ unde sunt.
Sigur nu vrei...
să îţi pun gheaţă pe încheietură?
Da, mulţumesc oricum. Mă voi duce la clinică.
Sunt voluntar după-amiază, aşa că mă voi trata acolo.
Tru, tu eşti?
- Da. - Bună, Jensen.
Bună, Davis.
Deci... ne vedem la sesiunea de studiu, diseară.
Da.
- Ne vedem mai încolo. - Pa.
Îmi pare rău, nu mi-am dat seama că voi doi sunteţi...
E în regulă. Nu s-a întâmplat nimic.
Normal că nu s-a întâmplat nimic, pentru că am intrat
în cel mai nepotrivit moment, care e talentul meu cel mai mare.
Davis, îţi pot pune o întrebare personală?
Da, spune.
După ce a murit soţia ta...
cât timp a trecut până să... Ştii tu?
Să ies cu cineva?
Patru ani.
Dar cauza au fost problemele mele de adaptare socială.
Ştiu că au trecut câteva luni de la moartea lui Luc, dar
dacă începi să simţi ceva pentru cineva, ar trebui să o accepţi.
Mi se pare... prea curând.
Întotdeauna ţi se va părea aşa, fie că va fi astăzi,
mâine sau peste patru ani.
Cum ştii când eşti pregătit?
Te vei îndrăgosti din nou.
Staţi! Nimeni să nu mişte.
Ajută-mă, Tru.
Te rog, spune-mi...
Spune-mi că poţi îndrepta asta.
Ce s-a întâmplat?
Tata a făcut ieri un comentariu despre părul meu.
A zis: "Pari cam neîngrijit ca să fii angajatul unei firme de avocatură".
Aşa că mi-am zis: "Hai să-l fac pe babac fericit"
"şi să mă tund, măcar o dată".
Nu poţi face asta cu mai puţin de 6 dolari.
Haide, Tru. Eşti fată, citeşti toate revistele de modă.
Trebuie să poţi face ceva, Tru.
Poftim. E perfect.
Ăsta e un costum nou?
Da. Da, da, da.
Mi-am zis la naiba, aş putea să schimb tot.
Să îmi iau nişte ţoale noi. Îţi place?
E foarte profesionist.
Hai să nu ne minţim pe noi înşine, bine?
Amândoi ştim cum i se spune unui tip ca mine care poartă un astfel de costum.
- Acuzatul. - Haide, Harry. Nu eşti...
Eram nebun să cred că mă pot schimba.
Nu pot schimba ceea ce sunt. Să fim sinceri, bine?
Te poţi schimba. Ţi-ai schimbat tunsoarea.
- Ziceam şi eu. - Ai grijă.
Nu acum.
Ascultă, trebuie să plec.
- Mulţumesc pentru pălărie. - Cu plăcere. Pa, Harr.
Scuze. Scuze.
Nu e amuzant. Nu e amuzant.
Harrison, ţi-ai uitat...
Avery, ce s-a întâmplat?
E mort.
Ce? Cine e mort?
Jensen.
Jensen e mort.
Tru Calling Sezonul 2 Episodul 5
Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Ajută-mă.
Comentarii pe www.tvblog.ro
- Tru, îmi pare atât de rău. - Nu sunt aici pentru condoleanţe, Davis.
Sunt aici să rezolv.
Te rog, înainte să ceară ajutor, spune-mi ce trebuie să ştiu că să îl salvez.
Bine. După raportul poliţiei, a avut loc un jaf
şi Jensen li s-a pus în cale.
A fost împuşcat în piept la aproximativ 05:30...
şi a murit în drum spre spital.
Unde a avut loc jaful?
La o consignaţie pe West Broadway.
S-a întors după geantă.
Era o geantă de doctor în vitrină
şi ştia că îmi place, aşa că s-a întors după ea.
Cred că trebuia să mă aştept la asta, nu?
Cum să te fi aşteptat?
Mary cea cu Tifos, îţi aminteşti?
Toţi cei la care ţin sunt răniţi.
Toţi cei dragi sunt în pericol pentru că mă cunosc.
- Te înşeli. - Serios?
Pentru că trecutul meu spune altceva.
În ultimele patru luni i-am pierdut pe Luc şi pe Jensen.
- Chiar şi Harrison a murit odată. - Da, dar l-ai salvat.
Înseamnă că am şanse de unu la trei când e vorba de cei dragi.
Tru? Davis mi-a spus veştile.
Voiam să ştii cât de rău îmi pare.
Este consilier. Credeam că poate vrei să vorbeşti cu ea.
- Am putea merge în biroul meu. - Nu mă duc nicăieri.
Nu când are nevoie de mine.
Poate ar trebui să vorbim afară.
Bine.
Poate că nu a fost o idee prea bună.
Nu, ai făcut bine că m-ai chemat. E clar că nu îi acceptă moartea.
Da, dar ar trebui să o lăsăm o vreme.
Bine. Cum crezi.
- Sunt sus dacă ai nevoie de mine. - Bine.
- Sunt Jack. - Sunt eu. Am veşti.
De cât timp e acolo?
De patru ore.
Ar trebui să plec. Avionul părinţilor lui Jensen aterizează în 30 de minute.
Să mă fi văzut mai devreme când i-am sunat să le dau veştile...
Nu mă puteam opri din plâns.
Ce doctor voi fi şi eu...
Nici nu pot vorbi despre moarte fără să-mi pierd complet controlul.
Mi-aş dori să îţi pot spune că va fi mai uşor.
Ar fi mai bine să plec...
- Ai grijă de ea. - Da.
Mă gândeam, dacă ţi-e foame...
poate vrei să vii cu mine la restaurant.
Nu acum.
- Am lucruri de făcut. - Pleci?
Au trecut patru ore şi Jensen nu a cerut ajutor.
Nici vreunul dintre celelalte cadavre. E momentul să înfrunt adevărul.
Dacă vreau ca ziua să o ia de la capăt trebuie să găsesc alţi morţi.
- Cum vrei să... - Ultima oară,
parcă mai erau cinci morgi în ţară.
Le voi vizita pe toate dacă e nevoie.
- Da, dar, Tru... - Nu-l voi pierde, Davis.
Bună. Comanda pentru Davis, vă rog?
Aţi ajuns repede. Mulţumesc.
Se aude că fata noastră s-a dus la fiecare morgă
pe o rază de 30 de km. în seara asta.
Nu e nevoie să inventăm o poveste, Davis.
Ştiu despre Jensen şi ştiu exact ce încearcă să facă.
Biata fată nu are noroc la prieteni, nu-i aşa?
Da, mulţumită ţie.
Chestia cu Luc. Da, a fost vina mea. Recunosc.
Dar în cazul lui Jensen soarta îi trimite un mesaj.
Din fericire pentru el, Tru se pricepe să schimbe soarta.
De data asta e diferit. Nu e Dumnezeu, Davis.
Nu poate alege oamenii pe care vrea să îi salveze.
- Ei o aleg pe ea. - De ce îmi spui asta?
Din două motive.
În primul rând se întâmplă să cred că eşti de acord cu mine.
În adânc, ştii că e greşit ce face ea
dar eşti prea loial să spui ceva.
Apoi, pe mine nu mă ascultă, dar poate pe tine te va asculta.
Ai dreptate într-o privinţă. Îi sunt loial lui Tru.
Şi dacă are nevoie de ajutor ca să îl salveze pe Jensen, îl va primi.
Bine. Să nu spui că nu te-am avertizat.
Ştiu că te pot ajuta. Eu doar...
am nevoie de încă puţin timp.
Ai avut noroc la celelalte morgi?
Îmi pare rău.
- Eşti obosită. Trebuie să mergi acasă. - Nu pot.
Nu până nu-mi cere un cadavru ajutorul.
Tru, ar putea durea zile întregi sau chiar săptămâni.
Pot aştepta.
Poate nu ar trebui să o faci.
- Ce? - Ştiu că ţii la Jensen.
Dar adevărul este că nu a cerut ajutor.
Poate ar trebui să presupunem că are un motiv.
Nu-mi pasă dacă are motiv. Îl pot ajuta şi o voi face.
Poate nu ar trebui să o faci.
Poate încalci vreo regulă. Nu-ţi faci griji pentru consecinţe?
Nu ştiu tu, dar eu nu am primit vreo carte cu reguli.
Nici eu, dar asta nu înseamnă că regulile nu există, Tru.
Morga.
Da, bine.
A sunat cineva pentru un transport?
Da, Third şi Ogden.
Ştiu că este greu...
mai ales pentru cineva cu talentele tale
dar poate că trebuie să accepţi că nu îl poţi ajuta pe Jensen.
Asta ţi-a zis consiliera ta preferată?
Că nu accept? Are dreptate.
Nu accept. Nu accept asta.
Ştii ce? Îl pot ajuta.
Scuză-mă, am de luat ceva.
Decedatul a fugit
dintr-un grup de muncă la 11:30, în dimineaţa asta.
- Era deţinut? - Da.
Lucra pe marginea drumului pe Route 101 când a evadat.
A folosit o furculiţă ca să desfacă dispozitivul de monitorizare de pe gleznă
şi a fugit.
I-am pierdut urma câteva ore,
apoi a furat un SUV şi a început urmărirea.
Cred că ştim cum s-a terminat. A mai fost rănit cineva?
Încă nu începuse cina, aşa că era goală curtea. Slavă Domnului.
A fost singura victimă?
Acum e al vostru. Distracţie plăcută.
Tru, uite, eu... Ştiu că eşti furioasă.
Dar dacă acest cadavru cere ajutor şi ziua o ia de la capăt
promite-mi că nu vei uita ce am vorbit.
Nicio grijă, Davis, nu voi uita.
Haide, te rog.
Salvează-mă.
Aşa mai merge.
- Alo? - Eu sunt.
Ai noroc că m-ai prins. Mă duceam către morgă.
Bine. Am o misiune pentru tine.
Spune-mi că l-au prins pe cel care i-a făcut asta lui Jensen.
- Va fi greu. - Nu mai spune.
Bine. Două cadavre, două "ajută-mă", cu morţi complet fără legătură.
Cred că ne aşteaptă muncă grea.
Cum s-a întâmplat? Un cadavru a cerut ajutor, apoi şi celălalt?
- Au cerut ajutor în acelaşi timp? - În acelaşi timp. Stereo.
Apropo, îmi pare rău pentru Jensen. Ştiu că vă apropiaţi.
E încă viu, Davis, şi astăzi îl voi salva.
Ştiu, ştiu. Te vei asigura că prizonierul
nu va mai evada.
De fapt, voiam să i-l dau pe prizonier lui Harrison.
Dacă vrei să împiedici evadarea va trebui să vorbeşti cu poliţia.
Harrison are mai multă experienţă în acest departament.
- Bine. - Cât eu sunt cu Jensen...
încearcă să închizi consignaţia unde a fost ucis.
Sigur. Mă asigur că nu va fi jefuită ca să nu fie puşi nevinovaţii în pericol.
- Mulţumesc, Davis. - Asta e tot?
Asta e tot. Dacă mai am nevoie de ceva te voi suna.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Unde se duce în atâta grabă?
Va juca flag football în parc.
Este o sportivă bună.
- Bună. - Harry, am nevoie de ajutorul tău.
Poţi aştepta? Sunt pe cale să mă tund.
Doar pentru că tata ţi-a zis că eşti neîngrijit nu înseamnă că trebuie
să îţi refaci imaginea.
- Să înţeleg că e reluare? - Da.
- Tunsoarea? - Nu iese bine.
- De ce ai nevoie? - Un puşcăriaş va evada
dintr-un grup de muncă pe Route 101 în mai puţin de o oră.
Mai târziu, moare într-un accident de maşină după o urmărire cu poliţiştii.
Dacă nu fac ceva.
O singură problemă. Nu-i ştiu numele. Trebuie să îl identifici.
Cum să fac asta fără să par suspect?
- Tru? Tru, eşti acolo? - Te vei gândi la ceva.
Dă-mi o descriere. Voi vedea ce pot face.
Pauză.
48 roşu!
Scuze. Adrenalina.
Eşti eliminat o tură.
Aminteşte-mi să nu o mai enervez.
Frumos, Davis. Nu ştiam că eşti în stare.
Uneori trebuie să lupţi murdar ca să câştigi.
Tocmai tu ar trebui să ştii asta.
Să trecem la subiect, bine?
Vrei să-l salvezi pe Jensen. Am venit să te fac să te răzgândeşti.
Având în vedere că tu vezi doar vieţile celor care îmi cer ajutorul
- de unde ai ştiut că a murit? - Sunt multe căi...
de a afla despre o crimă. Te uiţi la ştiri, asculţi frecvenţa poliţiei.
Şi eu retrăiesc zile.
Lasă discursul cu respectarea soartei. L-am auzit.
E şi aşa rău că salvezi oamenii care îţi cer ajutorul.
Dar să-i salvezi pe cei care nu fac asta?
Duci lucrurile la un nou nivel al răului.
Asta de la un tip care a împins o femeie bolnavă de leucemie de pe o clădire.
Există un plan mai mare, Tru. Poate că suntem în tabere adverse,
dar fiecare are regulile sale.
Dacă încalci acele reguli repercusiunile vor fi grave.
Nu doar pentru tine, ci şi pentru Jensen.
- Asta e o ameninţare? - E o garanţie.
De crezi sau nu, încerc să îţi fac un serviciu.
Lasă-mă să îi refac paşii morţii pentru binele amândurora.
Dacă există reguli, le-ai încălcat când l-ai ucis pe Luc.
Sunt dispusă să fac la fel ca să-l salvez pe Jensen.
Bine, mergeţi.
- Te pot ajuta? - Nu, dle.
Dar eu sigur vă pot ajuta pe dv.
Lucrez la o firmă de avocatură. Davies, O'Donnell şi Cross, din centru.
Sigur aţi auzit de noi.
Nu? Oricum...
Unul dintre clienţii mei mai puţin norocoşi ispăşeşte o sentinţă de 10 ani.
Vrea să îşi reducă sentinţa turnându-l
pe unul dinte tipii care are de gând să evadeze din acest grup de muncă.
- Care tip? - Nu-i ştiu numele, doar descrierea.
Vreo 40 de ani, păr deschis la culoare şi are un tatuaj pe mână
cu numele "Mandy".
Dacă nu mă credeţi, verificaţi-l dacă are o furculiţă.
O va folosi ca să-şi scoată acel dispozitiv
pe care îl au toţi la gleznă.
Aşteaptă aici.
- Alo? - Bună, eu sunt.
Totul e sub control.
- Prizonierul e în siguranţă? - Îl percheziţionează chiar acum.
- Mulţumesc, Harry, eşti providenţial. - Spune-mi ceva ce nu ştiu.
Las-o. Las-o!
La pământ.
Scoate cheile.
Scoate-mi chestia aia de la picior. Acum!
- E maşina ta? - Da. De fapt, este...
- Haide! - Hei!
Crede-mă, nu vrei să faci asta, amice, bine?
- Ascultă... - Urcă în maşină!
- Bine. Hai să vorbim despre asta. - Acum.
Haide. Mişcă.
Să mergem!
Bravo, copii. Nu uitaţi,
sesiune de studiu mai târziu, în laboratorul de anatomie.
Nimeni nu pleacă până când nu facem din sistemul endocrin sclavul nostru.
Astăzi am primit maşina, aşa că dacă trebuie să te ducă cineva la clinică...
De unde ştii că sunt voluntar?
Avery a spus ceva. A zis că eşti foarte aproape de a fi un sfânt.
Davis mi-a dat liber după-amiază, aşa că dacă ai nevoie de ajutor...
Da, întotdeauna. Trebuie doar să te avertizez
că e mai mult muncă de laborator. E destul de plicticos.
Crede-mă, am nevoie de mai mult plictis în viaţa mea.
- Bine. Da. - Bine.
Ce faci?
Poliţiştii vor căuta maşina asta. Trebuie să scap de ea.
Sigur, te înţeleg. Bună idee.
Îmi pare rău pentru armă. Sper că nu te-am speriat prea tare.
Am mai trecut prin asta.
De fapt, urăsc armele.
Nu am mai ţinut niciodată una în mână.
Pe mine m-ai fi păcălit.
Mulţumesc pentru drum, puştiule.
Ăsta e costumul tău?
- Pot să îl împrumut? - Eu mă bucur că sunt viu.
E al tău.
Bine. Gândeşte, Harrison. Gândeşte, gândeşte, gândeşte.
Ce-ar face Tru?
Uite cum e treaba. Nimeni nu are atâtea legături în oraş ca mine.
Aşa că orice îţi trebuie ca să scapi uşor...
acte false, paşaport, bilete de autobuz...
Nu, mulţumesc. Am eu grijă de mine.
Dar poate te răzgândeşti. Ar trebui să rămân pe lângă tine.
Nu. Nu o voi face şi nu ar trebui să rămâi.
Te înţeleg. Poţi să mă faci nebun, dar eu...
Ştii ce mă uimeşte? Îţi dau drumul şi tu nu pleci.
Uite cum e treaba.
Să zicem că nu-mi plac poliţiştii.
Şi pari un tip de treabă.
Lasă-mă să fac ceva, te rog.
Încearcă să ţii pasul.
Eşti un puşti foarte ciudat.
Da, mi se spune des.
Sunt Harrison. Lăsaţi un mesaj.
Harry, nu mai am veşti de la tine de dimineaţă.
Voiam să mă asigur că eşti bine. Sună-mă.
- Cum rezişti? - Am câteva tăieturi de la hârtie.
- Dar altfel, bine. - Drăguţ.
Jensen, vreau să întocmeşti o fişă medicală în Salonul 1.
- Numele pacientului e Stan Kirby. - Stan Kirby. Bine, nicio problemă.
Bine, dle Kirby, să începem.
Nu eşti dl Kirby, nu-i aşa?
Cumva mă îndoiesc că eşti aici
pentru că te supăra sciatica.
Mă bucur să te revăd, Jensen.
De asemenea, Jack. Poţi să-mi spui ce cauţi aici?
Mai întâi, îmi cer scuze că m-am furişat aşa.
Am făcut-o pentru că nu voiam ca Tru să ştie că sunt aici.
Pentru că...
Pentru că trebuie să vorbim între patru ochi
despre Tru.
Îţi ascunde ceva. Un lucru important.
Şi cred că meriţi să ştii.
Bine.
Vezi tu...
a pierdut pe cineva apropiat nu cu mult timp în urmă.
- Prietenul ei. Îl chema Luc. - Nu ştiam asta.
Sigur că nu. Tru nu ţi-a spus.
Nu o învinovăţesc de nimic. Adică: "Ultimul meu prieten a murit"...
nu prea îţi dă o dispoziţie bună.
Dar problema este
că Tru nu l-a uitat pe Luc.
Şi de când a murit nu a prea putut să se mai apropie de nimeni.
- Se sabotează singură. - Ce vrei să spui?
Nu ai observat ce secretoasă este?
Cum dispare mereu fără să îţi spună unde se duce?
Cred că Tru e o fată fantastică, şi îţi pot spune că e nebună după tine.
De asta sunt aici.
Nu vreau să o văd distrugând totul.
Îţi mulţumesc, Jack.
Ar mai trebui să ştii şi alte lucruri,
dar am întârziat la altă întâlnire.
Hai să ne vedem mai încolo şi îţi voi spune totul.
Pentru binele lui Tru.
Bine.
Super. Ştiu locul perfect.
Nu pot să cred. Întârzii cinci minute şi primiţi pe altcineva.
- Ce nume aveţi, dle? - Stan Kirby. K-I-R-B-Y.
Ce ciudat. Am primit un Stan Kirby în urmă cu 10 minute.
Eu sunt Stan Kirby.
Deci cel care a venit nu eram eu.
Şi...
asta nu e camera de stocare.
De asta există un semn mare pe care scrie "Salonul 1".
Scuze.
Asta e tot, dle Farmer. Doctorul va veni în câteva minute.
Bine.
Parcă asistenta ţi-a zis să îl examinezi pe un tip numit Kirby.
Probabil mi-au dat fişa greşită.
Se întâmplă des pe aici.
Ascultă, trebuie să plec. Ne vedem mai încolo?
Mă gândeam să luăm o cafea, să pierdem timpul până să te duci la laborator.
Aş vrea să pot, dar trebuie să mă duc la bibliotecă,
să iau nişte cărţi de endocrinologie pentru grupul de studiu.
Ar trebui să vii la morgă.
Davis este regele endocrinologiei. Are tone de cărţi despre asta.
Da, nu vreau să apelez la el, pentru că...
Crede-mă, s-ar bucura. Serios.
Ce aşteptăm? Să mergem?
Sincer, am văzut multe filme despre cei ce fug de justiţie
şi în niciunul nu era o scenă cu un evadat
care se plimbă prin suburbii în miezul zilei.
Trebuie să mă văd cu cineva.
- Bună, Barbara. - Travis.
Credeam că eşti încă...
- Ce naiba ai făcut? - Poţi citi în ziar.
Eşti incredibil.
- Spune-mi unde e nunta. Merg şi eu. - Nu.
Mă voi duce la fiecare biserică din oraş.
- Ştii că o voi face. - Nu îndrăzni, Travis.
Nu îndrăzni să îi distrugi ziua asta.
Cine este?
Un ostatic.
Ai adus un ostatic în casa mea?
Casa arată super, apropo. David câştigă bine?
Mai bine decât tine.
Arăţi minunat, Barbara.
Dacă atingi maşina chem poliţia, Travis.
Nu, nu, nu. Fără poliţie. O idee proastă.
Ultima şansă, Travis.
Poliţiştii îl vor vâna pe Travis ca pe un animal.
Acum că are maşină, ar putea începe o urmărire.
Oameni nevinovaţi ar putea fi răniţi.
Lasă-mă puţin să... Să vorbesc cu el,
să încerc să-l fac să se predea paşnic.
Ar fi bine să aducă înapoi maşina fără vreo zgârietură.
Ai cuvântul meu.
Aş dori să raportez un vehicul furat.
Eşti bine?
Da. Aştept un telefon de la Tru.
Voi doi sunteţi foarte apropiaţi.
Da, avem o relaţie unică.
Aţi fost împreună?
- Nu. Doamne, nu. - Ce este?
E ceva legat de Tru ce tu nu ştii.
Nimeni nu ştie cu excepţia mea.
- Nu-i nimic. - Nu are asigurare...
ca să conducă duba morgii. E vina mea, de fapt.
Nu am întocmit actele.
Bună. Sper că nu vă întrerup.
Nu. Nu, nu, nu. Ai...
Tu ai... Jensen, ea e Carrie.
- Mă bucur să te cunosc. - Şi eu.
Mă gândeam că am putea împrumuta nişte cărţi.
Da. Vă gândiţi la vreun subiect anume?
- Ai ceva pentru mine? - Ar trebui să ştii
că prietenul e aici, la morgă.
Trebuia să se vadă cu mine. Poate are nevoie de o încurajare.
Dacă vezi vreo oportunitate să faci ce trebuie...
- Mă voi folosi de ea. - Ce fată cuminte.
Să înţeleg că era fosta ta soţie?
Da.
Şi nunta despre care ai vorbit...
A fiicei mele. Mandy.
De asta ai evadat astăzi, ca să poţi participa.
Ce îi vei spune când o vei vedea?
Nimic.
Mandy nu ştie că sunt tatăl ei.
Mama ei s-a măritat cu David la scurt timp după condamnarea mea.
Mandy era mică. Nu i-au spus despre mine.
- Cam cinic, nu crezi? - David i-a oferit o viaţă bună,
cu tot ce eu nu îi puteam da. Sunt recunoscător pentru asta.
De asta vreau doar să îmi văd fetiţa în ziua ei cea mare.
Apoi mă voi preda.
- Ce e asta? - O chitanţă de la un florar.
Am găsit-o sub scaun. E o comandă mare.
Mă duc la Sf. Augustin.
Cred că ştim unde e nunta, nu?
- Dacă te pot întreba... - Da.
De ce ai fost închis?
Eram şofer. Mai ales în jafuri de bănci.
Am început cam pe la vârsta ta.
Înainte să fii arestat te-ai gândit să te îndrepţi?
Glumeşti? Tot timpul, puştiule.
Dar am aflat destul de repede că nu poţi schimba felul în care eşti.
Sigur că se poate. Ştiu că e greu de crezut,
dar eram...
un mic escroc.
- Serios? - Da. Vorbesc serios..
Şi acum am o slujbă stabilă...
Şi sunt foarte bun, pot spune.
Vei călca strâmb. Cei ca noi o fac întotdeauna.
La naiba. Stai.
Ultima dar nu cea din urmă, "Fiziologia Modernă" a lui Ampoule.
Mulţumesc. Sunt... grele. Bine.
Putem vorbi puţin, te rog?
Voi citi aceste...
cărţi.
- S-a întâmplat ceva? - Tu să-mi spui.
- Nu m-ai căutat. - Nu ştiam că e nevoie să o fac.
Ţi-am lăsat trei mesaje. Nu m-ai sunat.
Pentru că totul era sub control.
Doi oameni au cerut ajutor noaptea trecută.
Este mult chiar şi pentru tine.
Dacă încerci să îmi ascunzi ceva...
orice ar fi, pot suporta. Vreau doar să te ajut.
Nu doi oameni au cerut ajutor, Davis, doar unul a făcut-o.
- Şi nu era Jensen. - Nu înţeleg. Jensen nu a murit?
Spun că nu a cerut ajutor.
Îmi pare rău că am minţit.
Nu credeam că mă vei ajuta dacă ai şti adevărul.
Tru, una peste alta, tu salvezi vieţi. Înţeleg asta.
Şi dacă ai nevoie de mine, mereu te voi ajuta.
Mai ales astăzi, Tru.
- Bună. - Bună.
- Davis...? - Vorbeşte afară, cu Tru.
Super. Îţi zic eu, când se pun ăştia doi pe vorbă
durează la nesfârşit să se oprească.
Serios?
Te porţi de parcă ar trebui să ajungi undeva.
Da, ar trebui să mă întâlnesc cu cineva, dar nu voiam să întrerup.
Nu-ţi face griji. Le voi spune că a trebuit să pleci.
Cred că mai există un motiv pentru care îmi ascunzi adevărul.
Cred că, în sinea ta, crezi că e ceva în neregulă cu asta.
Că există un motiv pentru care Jensen nu a cerut ajutorul.
Crezi că soarta dorea să rămână mort?
- Tu nu crezi asta? - Nu-mi pasă ce vrea soarta
pentru că ei clar nu îi pasă de mine.
Cum poţi spune asta, tocmai tu?
Uită-te la viaţa mea, Davis.
Uită-te la câte am sacrificat ca să fac asta...
ca să răspund chemării.
Am pierdut prieteni, rude, somn, sănătate, ce vrei tu,
în numele sorţii.
Şi cum mă răsplăteşte soarta?
Îi ia pe cei apropiaţi mie. Mai întâi mama,
apoi Luc şi acum Jensen.
Îmi pare rău, dar ajunge.
Nu renunţ la Jensen fără să lupt.
- Unde e Jensen? - A plecat.
A zis că trebuie să se vadă cu un prieten.
Jack. El trebuie să fie.
Consignaţia. Jack trebuie să-l fi trimis acolo.
Dar am convins proprietarul să o închidă. L-am văzut cum încuia.
Cunoscându-l pe Jack, a găsit o cale să o redeschidă.
A fost împuşcat o dată în piept la aproximativ 5:30...
şi a murit în drum spre spital.
Bine, voi încerca să îi tai calea. Între timp, mai sună.
Vezi dacă e cineva la magazin.
- Morga. - Nu e aici, Davis.
- Magazinul e încă închis. - Mi-am dat seama.
- Nimeni nu a răspuns când am sunat. - E cu Jack, sunt sigură.
Da, dar întrebarea este unde.
Ştiu unde l-a dus Jack, la locul accidentului.
Mă bucur că ai ajuns, prietene.
Ţi-am păstrat cele mai bune locuri.
Şi aşa merge. Se poate?
- Presimţeam că e mâna ta. - Orice ai făcut, nu va merge.
Puşcăriaşul tot a evadat. Acum îl urmăreşte poliţia.
Da, am locuri în faţă, dacă te prinzi.
- Ce? - Sunt în maşină cu el.
Cum?
Mi-ar plăcea să îţi spun toată povestea,
- dar sunt cam ocupat acum. - Mai am cinci minute să ajung.
Ţine-l de parte de cafeneaua de pe Third Street.
Acolo a pierdut controlul asupra maşinii.
Veşti bune. Suntem departe de Third Street.
Mai ştii treaba cu "suntem departe de Third"?
Uită de ea.
Înainte să începem să vorbim, vrei o bere?
Da, sună bine.
Mă ocup eu de asta. Îl cunosc pe barman.
Îmi dă mereu băutură gratis. Tu stai aici.
Nu pot să scap de ei.
Bine, ce zici să oprim
şi să ne predăm poliţiştilor ăstora cumsecade? Ce zici?
- Nunta fiicei mele. Nicio şansă. - Bine.
Harry?
Harry, eşti acolo?
Doamne, ai grijă! Doamne! Doamne!
Harry!
Coboară!
Jensen!
- Eşti bine? - Da. Da. Mulţumesc.
Ce naiba faci aici?
Spune-i soartă. Aşteaptă aici. Mă duc să văd ce face şoferul.
Eşti bine?
Da, am doar câteva vânătăi. Nu e nimic grav.
Ar trebui să te ducem la spital, să fii examinat.
Nu, nu, nu. Poate mai târziu. Trebuie să fac ceva cu Travis.
E o figură, nu-i aşa?
Da, e uimitoare. Fără îndoială.
Întrebarea este...
- merită? - Tu ce zici?
A sosit momentul să plec, puştiule.
Sper să nu te văd prin curtea închisorii.
Cum ţi-am zis...
nu mai sunt aşa.
Cred că ai dreptate.
Mă gândeam că vrei să ştii că astăzi scorul e de doi la doi.
Haide, Davis, trebuie să recunoşti
că l-am salvat pe Jensen şi nu s-a sfârşit lumea.
Deci poţi să recunoşti că te-ai înşelat.
Totuşi cred că grija mea este întemeiată.
Dar, spunând asta, dacă eu aş retrăi zilele
şi Carrie ar fi fost cea moartă, probabil aş fi făcut la fel.
Apropo de Carrie...
cred că a sosit clipa să îi spunem adevărul.
- Despre? - Despre ce facem noi aici.
- Nici nu o cunoaştem. - Ea... Ştii, ţin la ea.
Cred că ne-ar ajuta mult.
Dacă ştia despre Jensen...
nu l-ar fi lăsat azi să plece.
Davis...
Bine. Nu credeam că vei fi de acord.
Mi-am zis doar să întreb.
Trebuie să plec. Întârzii la sesiunea de studiu.
Ne vedem mâine.
Iat-o.
Bine lucrat.
- Şi eu mă bucur să te văd, Av. - Mulţumesc, Tru. Serios, mulţumesc.
Mulţumesc, mulţumesc.
Mi-a cam scăpat că mi-ai salvat viaţa astăzi, şi...
Dacă murea... Am verificat politica şcolii
şi am fi luat cu toţi nota 10 semestrul ăsta,
ceea ce ar fi fost drăguţ.
- Da. - Spuneam doar...
- Eşti bine? - Da.
Cred că mi-am scrântit ceva când m-ai blocat.
- Doamne, îmi pare rău. - Nu-i nimic. Crede-mă...
prefer asta faţă de alternativă.
- Pot să arunc o privire? - Da, te rog.
Ce?
E ciudat.
Am un sentiment serios de deja vu.
Ce, simţi cai ai mai făcut asta?
Da, exact asta. Eu, tu, încheietura, totul.
- E o nebunie, nu? - Nebunie, da.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro