Bună, Tru. Mă bucur că te-am prins. Astăzi ai programul plin?
Doar laboratorul de chimie. Restul zilei sunt liberă.
Excelent, pentru că am două bilete la "Blue Spot"...
...la Scott Rogo Quintet.
- Jensen, îmi pare rău, dar urăsc jazzul. - Şi eu.
Lexi e cea care voia să meargă.
Uite ce, pun pariu că luăm 50 de dolari pe ele în parcare.
- Niciodată nu am mai făcut bişniţă. - Treci pe la mine după ore.
- Bună, Harr. - Ghici ce. Nu vei ghici niciodată.
Dacă nu cumva e reluarea, şi atunci îmi vei spune.
- Harrison, am oră în 90 de secunde. - Bine.
Unul dintre clienţii tatei este jecmănit de partenerul lui. Avem o informaţie...
că oamenii partenerului transportă multe electronice furate diseară.
Şi are nevoie de poze. Iar eu le voi face.
- Nu e periculos, nu? - Doar dacă o dau în bară.
Nu o vei da în bară. Te vei descurca de minune.
Asta ar însemna mai mult pentru mine într-o zi reluată
dar mulţumesc pentru efort.
Pa.
Bine.
Am aşteptat o săptămână, aşa că la naiba cu regulile...
cineva trebuie să invite pe altcineva la întâlnire.
Ce zici de cină?
- Acum? E 9:30 dimineaţa. - De fapt, mă gândeam că diseară.
Da, desigur, da. Şi da. Da.
Grozav. Gătesc eu. Putem să mergem la tine acasă?
Cuptorul meu refuză să coopereze.
Da, trebuie să plec puţin mai devreme să fac curat.
- Ne vedem la 19:00. - Bine.
Ora 19:00. Ar trebui să plec acum.
Întotdeauna am vrut să învăţ să cânt la chitară.
Te-am mai văzut.
De câteva ori, de fapt. Lucrezi aici?
- Da. Prin tot oraşul, de fapt. - Nu te urmăresc.
Doar că...
Ştiu că vine din senin, dar astăzi trag chiulul.
Şi am două bilete la un cvintet de jazz...
la Blue Spot, diseară. Dacă nu eşti prea ocupat,
poate vrei să vii cu mine.
Nu pot.
Munca e criminală.
Poate altÄƒ datÄƒ.
DouÄƒ bilete la un festival de jazz. DaÅ£i 20?
- Nu, nu dăm 20. - Aud 15? Aud 10?
Hei, e întâlnirea perfectă. Noi trebuie să fugim...
E întâlnirea perfectă?
- 20$. Amândouă. - Serios, 5$. Te plătesc eu.
Te-ai întors, nu?
- Ai preparat totul în bucătăria mea? - Da. Tu nu găteşti?
Am făcut supă de legume de câteva ori, dar nimic de genul ăsta.
E delicios. Ce este?
Ton Provensal.
- Ce? Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Doar că nivelul de mercur e cam ridicat şi...
Probabil asta îi dă plusul de aromă...
- Vinul e bun. Da. E un vin bun. - Relaxează-te.
- Sunt doar eu. - Ştiu, îmi pare rău, doar...
Am emoţii. Pentru că este prima oară când o femeie...
mi-a gătit aici vreodată şi este...
Înţeleg perfect. Dar poate...
că aceasta va fi o seară plină de evenimente inedite.
Doamne, sunt un idiot. Mi s-a părut că e un câine.
Coogan e lovit. Apoi încă o dată.
Zâmbiţi, fraierilor.
Dlor şi dlor, nu aşa trebuia să fie.
Sigur Coogan îşi doreşte să nu se fi obosit să apară în seara asta, Bob.
Şi pică. Coogan pică.
S-a terminat.
Billy.
Vă spun eu, oameni buni.
Cineva... Trebuia să se aştepte la asta.
Şi e oficial. Coogan e eliminat iar pretendentul...
Glumeşti, e groaznic. Ce-ai făcut, ai aruncat filmul?
Ce era să fac?
Îl ştiu pe Billy din liceu. Dacă nu lucram cu tata...
- aş fi încărcat camionul alături de el. - Ce i-ai spus lui tata?
Am minţit. I-am zis că lumina era proastă şi că pozele au ieşit subexpuse.
Doamne ce supărat a fost!
Uite, nu ştiu dacă o pot face. Îi fac poze prietenului meu.
Te descurci bine, Harrison. Nimeni nu a zis că va fi uşor.
Nu trebuie să fie uşor, Tru. Doar că-mi doresc să nu fie aşa de greu.
- Ştiu. - Oricum, trebuie să plec.
Pa.
- Şase cuburi de zahăr? - Şapte, dar voi supravieţui.
E fantastic, Avery. Mulţumesc că ai sunat.
Am câştigat o groază de bani din meciul lui Coogan de la medicinişti.
Zece dolari pe Montez s-au făcut 100.
- Da. - Box, bişniţă, pariuri.
Nu te lăsa păcălită de note. Sunt un gangster. Să aud încurajarea.
Da.
Operaţiunea Seducerea lui Davis nu a mers după plan.
Nu ştiu. Cred că l-am luat cam tare.
Ce s-a întâmplat?
Am încercat să îi arăt că sunt interesată... fizic de el.
- Şi nu a răspuns? - Nu, a răspuns.
De parcă i-am făcut un şoc electric.
Unii tipi au nevoie de puţină "încălzire".
Nu!
- Te mai sun. - Bine.
Şi mă gândeam că poate noi doi ar trebui...
să ne vedem sâmbătă.
Şi să facem bişniţă cu bilete la "Fantoma de la Operă"?
Da, exact la asta mă gândeam.
A sărit. Sun la 911.
Am văzut totul.
A sărit din vârf.
Cineva să sune la 911.
- Cine era cu ea? - Pur şi simplu a sărit.
Jack.
Ajută-mă.
- Ce naiba a fost asta? - Ce naiba a fost asta?
Tru Calling Sezonul 2 Episodul 4
Ajută-mă!
Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro
A fost altfel. Nu mi s-a părut o reluare normală.
- Oricât de ciudat ar suna. - Nimeni nu a cerut ajutor?
Nu zăcea prin jur niciun cadavru, dacă la asta te referi.
- Poate că nu ai auzit. - Întotdeauna aud.
Crezi că poate ai murit tu?
Acum mă sperii.
Ce făceai când s-a întâmplat asta?
Eram pe cale...
să fac o chestie personală.
Bine. Descrie reluarea. Ce-ai văzut?
Cum am zis, era ciudat. O chestie la întâmplare.
Era o pictură.
Un poster cu muzicieni.
O cutie de chitară. Monede.
Şi era o hârtie de 20 de dolari...
în cutie. Era un artist stradal sau ceva.
Sunt întotdeauna câţiva la Atlantic Plaza.
Ăsta e ultimul lucru pe care l-am văzut. Ceasul din Edison Tower.
Era 11:15, iar imaginea ceasului se îndepărta, de parcă eu cădeam.
- Tru... poate părea o nebunie... - Ce?
Poate aşa a murit victima. Căzând din Edison Tower. Poate.
Acolo e un observator.
Dar, Davis, nici nu ştim sigur că există vreo victimă.
- Mă întreb dacă măcar a murit cineva. - Urăsc asta.
Fix când credeam că găsisem abordarea potrivită pentru asta.
Regulile s-au schimbat. Plutim în derivă.
Această reluare...
nu era de bine.
Rece.
De parcă o parte din mine murea.
Ştiu doar că nu mai vreau să mă simt vreodată aşa.
Niciodată nu m-am mai simţit aşa.
Nu ştiu ce să-ţi spun. Nu am mai auzit de aşa ceva.
- Mi-a cerut ajutorul. - Nu te îndepărta de la calea ta.
Întotdeauna e mai greu să faci un bine.
Dar dacă regulile s-au schimbat, trebuie să existe un motiv.
Misiunea asta a fost mereu clară. Să fac ziua de azi să fie ca ieri.
Ce naiba să fac?
Să-ţi faci treaba.
Harrison, aşteaptă.
Nu, nu, nu. Este una dintre acele zile când...
Linişteşte-te. Nu vei muri.
- Mişto. - Am încercat să te sun pe mobil...
dar voiam să ştii. Tata îţi va da o misiune importantă.
Să fotografiezi un delict în desfăşurare.
Foarte tare.
Prietenul tău, Billy, e unul dintre făptaşi.
Dacă îi faci poze, va ajunge la închisoare.
Nu e bine. Pentru că dacă nu o fac, atunci voi avea probleme cu...
- Tată! - Bună.
- Ce surpriză plăcută. - Bună.
Te simţi bine, draga mea? Pari obosită.
Ştii cum este, tată. Lucrez la morgă.
Am zi liberă dacă moartea are liber.
Carrie, este ziua a doua şi iată veştile:
La cina de diseară, cu Davis, ia-l mai încet.
Nu te lăsa uşor. Ştii ce spun? Sună-mă.
Întotdeauna mi-am dorit să învăţ să cânt la chitară.
- Şi eu. - Cred că încă am putea să învăţăm.
Dar cred că durează ani întregi, nu? Cine are atâta timp?
Ştii...
astăzi am avut o surpriză şi toate întâlnirile mi s-au anulat.
Vrei să luăm împreună micul dejun?
- Cred că am timp pentru asta. - Grozav.
Îmi pari cam tradiţionalistă când vine vorba de micul dejun.
Nu ştiu ce să zic. Nu. Sunt destul de nebunatică.
O hârtie de 20.
- Cuiva chiar îi place muzica ta. - De fapt, îi plăcea fata de lângă el.
- Încerca să o impresioneze. - Pe ea?
Da, tocmai au plecat.
Mulţumesc.
Probabil ai un job grozav. Poţi să te duci oricând vrei...
să lipseşti dacă ai chef.
Eu rezolv probleme. Încerc să nu las lucrurile să devieze din cursul normal.
- Tu? - Eram recepţionistă la St. Luke's.
- Ieri a fost ultima mea zi de muncă. - Ţi-ai dat demisia.
Şi ce vei face?
Rămâne de văzut.
Dar pentru astăzi...
- am o listă. - O listă?
De ce am sentimentul...
că povestea asta e ceva mai complicată? Pot să mă uit pe listă?
Nu. E personală!
Sunt nişte chestii de făcut prin oraş.
Poţi locui o viaţă la Paris şi să nu vizitezi niciodată Turnul Eiffel.
Şi ce este pe prima poziţie pe această listă?
Te inviţi singur?
Doar dacă sunt binevenit şi dacă nu implică operă sau clovni.
Eşti. Şi nu implică.
Sper că-ţi plac raţele moarte.
Este ultimul lucru pe care l-a pictat.
Mi-am dat diploma în istoria artei.
Şi prima mea iubire a fost Robert Vander Krawl.
Am stat trează toată noaptea scriind un eseu despre această pictură,
plângând în tot acest timp.
Tot ce-şi dorea era o viaţă normală.
O soţie, o familie.
A pictat vreo 200 de pânze
până la 29 de ani şi nu a vândut niciuna.
S-a otrăvit, într-o noapte.
Era complet singur,
convins că nimănui nu îi pasă de el sau de opera lui.
Că valorează mai mult mort decât viu.
Plângi?
Eşti bine?
Hei, Jack!
Tot nu ai învăţat să te porţi? Sunt Tru Davies.
Megan Roberts. Mă bucur să te cunosc.
Ce mai faci, Jack?
- Mă laşi puţin? - Sigur.
Ştiu cum obţii informaţiile din interior.
Vezi ziua victimei când este o reluare.
Eşti isteaţă, Tru. A durat doar şase luni ca să te prinzi.
Să ghicesc: ai găsit pictura?
Am avut noroc. Ăsta a fost primul muzeu în care am încercat.
Ţi-a cerut ajutorul, nu-i aşa?
Clar a avut loc un soi de încurcătură cosmică perversă.
Poate că nu. Poate că s-a întâmplat aşa cu un motiv.
Vrei să spui că o vei ajuta?
"Ajută-mă" nu înseamnă mereu "Salvează-mă".
Pe naiba. De ce ţi-ar cere asta ţie?
Sincer, nu ştiu încă. Dar de un lucru sunt sigur:
Nu ţi-a cerut ţie ajutorul. Nu ai ce căuta aici.
- Dacă nu ai de gând să o ucizi. - Nu vreau să ne călcăm pe picioare.
De fapt, ea se va ocupa de partea dificilă.
Despre ce vorbeşti?
Se va sinucide.
Şi dacă nu vrea să trăiască, nu îţi este de niciun folos.
Ai ghicit bine, Davis. Megan Roberts clar este victima.
A sărit de pe Edison Tower.
Să vedem. Megan Roberts, 28 de ani, a învăţat la Colegiul Reed.
A absolvit în 1997.
Acum locuieşte în oraş pe Birch Lane nr. 1025.
Mai e şi o Wendy Roberts, ar putea fi sora sau mama ei.
Nu pricep. De ce ar cere cineva care doreşte să moară ajutorul?
Gândeşte-te cui i l-a cerut. Chiar Morţii.
Da, dar era deja moartă. Ce voia de la Jack?
Mai important, ce voia de la tine?
- Mă gândeam că vei fi aici. - Incredibil.
- Billy. Ce faci, frăţioare? - Ca de obicei.
Te sunăm în fiecare seară pentru meciul de poker de la Ed Bone,
dar nu vii niciodată.
Ştiu. Am fost foarte ocupat.
- Da? Cum o cheamă? - Nu. Am o slujbă.
Da, am o slujbă. Lucrez pentru taică-meu.
Grozav. Credeam că te simţi prea şmecher să te mai vezi cu noi.
Nu. Pot să iau două?
Ce mai fac cu toţii? Ce face Larry?
Larry Grăsanul e la închisoare.
- Nu se poate. - E acuzat de jaf.
O să fie închis vreo opt ani.
Şi ce, ai venit doar ca să o arzi pe aici
şi să-ţi arăţi faţa, sau cum?
De fapt, e cam greu de explicat...
Ştiu de ce eşti aici. Ştiu privirea aia.
Ce privire? Ce? Care privire?
Privirea "Sunt falit şi vreau verzişori".
Nu, nu e asta, omule. E...
Nu-ţi face griji. Lasă-l pe fratele Billy să se ocupe de tine, bine? Fii atent.
Diseară avem o treabă. Încărcăm nişte cutii în camioane. E uşor.
Da... Nu. Am o idee mai bună.
Luăm nişte bere, o pizza
şi mergem la mine să ne uităm la meciul lui Coogan.
Ne facem de cap ca pe vremuri, doar noi doi.
Nu-ţi face griji, frăţioare. Te primim. Vino.
Stai jos.
Wendy, nu-i aşa?
- Corect. - Sunt Tru Davies.
Megan şi cu mine eram colege la Reed.
- Locuieşte aici, nu? - Da.
Când ai vorbit ultima oară cu Megan?
Am primit doar felicitări de Crăciun de la ea în ultimii ani.
De fapt, începusem să mă îngrijorez pentru că...
nu mi-a mai răspuns la telefon.
Şi când am vorbit, părea cam distantă.
Totul e în regulă?
Uite...
Intră. Trebuie să vorbim.
- Lucrezi până târziu? - Ca de obicei.
Da. Şi eu.
Mă gândeam ce părere ai avea dacă am lua cina aici, împreună?
- La morgă? - Sigur.
Va fi amuzant. Ca un picnic, dar pe beton în loc de nisip călduţ.
- Intră. Ne vedem înăuntru. - Bine.
- Trebuie să vorbesc cu Megan. - Nu te amesteca.
Moare.
Am vorbit cu sora ei. Are leucemie.
Nu ai ce face diseară. Oricum va muri.
- Ai auzit? - Da, am auzit.
Mulţumesc.
Jack!
Unde ţi-e biletul?
Nu am. Cât costă?
S-au vândut de două săptămâni. Noroc bun în căutarea unuia.
Două bilete! Am bilete la concert. Vrea cineva două bilete?
- Le iau eu. - Hei!
Ciudat. A încercat să te sun mai devreme.
- Cât vrei pentru ele? - Pentru astea?
- Nimic, chiar le vrei? - Pentru noi, o să fie amuzant.
Nu, urăsc jazzul, nu vreau să merg.
Şi eu. Dar e ca fasolea lima,
trebuie să o guşti din când în când să-ţi confirmi prima impresie.
Haide.
- Bună. - Eşti bine?
Da. Da, sigur.
- Nu-mi spune. Urăşti jazzul. - Nu e asta. Doar că...
Poate se întâmplă ceva despre care nu îmi spui?
Pentru că te plac, Megan, şi cred că a fost o zi grozavă.
- Atunci hai să o păstrăm aşa. - Mi-ar face plăcere.
Dar am sentimentul că este cea din urmă.
Să zicem că ţi-aş spune că vreau să ne revedem în weekend.
Ce ai răspunde?
- Nu voi mai fi pe aici în weekend. - Unde vei fi?
În urmă cu şase luni
am aflat că am leucemie.
Doctorii mi-au dat un an de viaţă.
Primele simptome au apărut repede.
Sora mea a renunţat la serviciu luna trecută
ca să aibă grijă de mine când îmi mergea prost.
Din acest punct, a fost din ce în ce mai rău.
Zilele bune...
ca astăzi...
vor dispărea. Durerea va fi şi mai acută.
Cei mai mulţi oameni cu felul ăsta de leucemie
îşi petrec ultimele luni din viaţă pe un pat de spital,
legaţi la aparate şi tuburi, complet neajutoraţi.
Eu nu voi muri aşa.
Lista asta.
Sunt cele 10 lucruri pe care vreau să le fac înainte să mor.
Am reuşit să fac doar patru.
Leneşă până la final, cred.
Fă-le pe restul pentru mine, Jack.
Într-o zi ne vom revedea şi îmi vei putea povesti cum a fost.
Asta e lista ta. Ar trebui să faci acele lucruri.
Când zăceam în pat, în ultimele săptămâni, mi-am promis ceva.
Că dacă voi mai avea parte de o zi bună voi profita de ea.
Am poliţă de asigurare de la muncă, valabilă în cazul morţii accidentale.
O sută de mii de dolari.
Beneficiarul e sora mea.
- Şi te vei sinucide? - Nu chiar.
Ţi-am zis, poliţa nu e valabilă în caz de sinucidere.
Trebuie să pară a fi un accident.
Trebuia să mă aştept la asta.
Tru este fosta ta prietenă?
E o poveste lungă.
Bună. Ce coincidenţă ciudată.
- Jack, Megan, el e Jensen Richie. - Bună. Te-am văzut ieri la Tru.
- Ce mai faci? - Bine.
Mai întâi muzeul, acum asta. Ar trebui să ne întâlnim odată.
Sau nu. Vrei să bem ceva, Megan?
- Da, ar fi grozav. - Iau ceva şi pentru noi.
De ce nu stai cu Megan? Mă întorc imediat.
- Bine. - Care e treaba cu ei?
Nu ştiu, dar sigur e o poveste dată naibii.
Are o poliţă de asigurare de 100.000 $.
Când a murit, în prima zi, toţi au crezut că s-a sinucis.
Diseară trebuie să pară un accident. Doar aşa se vor încasa bani de pe poliţă.
De asta mi-a cerut ajutorul.
- Şi o vei face? - Îşi doreşte asta, Tru.
Nu vrea să sufere o moarte lungă, înceată, dureroasă.
E viaţa ei. E moartea ei. Decizia îi aparţine.
Voi vorbi cu ea, Jack, indiferent dacă încerci să mă opreşti.
Chiar te rog.
Doamne!
Tru, eşti prea căpăţânoasă.
Mulţumesc. Adică, îmi pare rău. Eşti bine?
Nu, e în regulă, mulţumesc. Credeam că iei ceva de băut.
Am uitat complet. Vrei să le aduci tu?
Ştiu că e ciudat, dar e şi amuzant într-un mod ciudat, da?
- Nu chiar, dar... - Cinci minute.
Am nevoie de cinci minute ca să vorbesc cu Megan,
apoi mergem la cină. Fac cinste.
Mă duc să îmi şterg sângele de pe dinţi.
- O idee fantastică. - Bine.
Trebuie să mergem. Trebuie să-i spun lui Kevin că vii diseară.
În legătură cu seara asta...
Nu te duce.
- Ce tot spui? - Nu te duce.
Vom scoate vreo 300 $ în jumătate de oră.
Da. Sau vom fi prinşi.
Tocmai ţi-ai petrecut ziua
spunându-mi că jumătate din tipii cu care am crescut sunt la închisoare.
Billy, ţi-ai folosit vreo 10 din cele 9 vieţi ale tale.
Nu poţi fi norocos la nesfârşit.
Într-o zi va merge prost. Nu vreau să se întâmple diseară.
- Da? - Atunci aşteaptă.
De asta ai venit astăzi?
Să-mi zici să mă las de spargeri?
Nu te văd patru luni şi de-odată devii ofiţerul meu de eliberări condiţionate?
Spuneam doar că nu trebuie să o faci diseară.
Ce? Vrei să-mi sun tăticul, ca tine? Poate mă angajează el?
Uite care e problema.
Tăticul doarme pe o bancă lângă depoul de autobuze, bine?
Când l-am văzut ultima oară mi-a cerut un bănuţ.
Nici nu ştia cine sunt.
Trebuie să facem asta mai rar.
- Încerc să îţi fac un serviciu. - Las-o baltă.
Îmi pare rău pentru tatăl tău. Dar ascultă sfatul unui prieten.
În viaţă nu ai prea multe şanse.
Acum ai primit una. Crede-mă, Billy.
Bine? Stai acasă.
Mă voi gândi la asta.
Deci...
care e treaba cu tine şi cu Jack? Vă iubiţi sau vă urâţi?
Aş vrea să fie atât de uşor.
Dar voi doi păreţi totuşi să vă înţelegeţi bine.
- Îl cunoşti de mult timp? - L-am cunoscut abia astăzi.
E ciudat câte lucruri se pot schimba într-o zi.
Ca să ştii, Jack şi cu mine nu suntem împreună. Nici nu am fost.
Aşa că e liber, dacă te interesează.
Nu mă gândesc la ceva pe termen lung.
Da, uneori e mai amuzant.
Anul trecut, am cunoscut pe cineva de care m-am apropiat mult
şi relaţia a luat-o din loc în trombă, apoi...
Apoi a murit.
Îmi pare foarte rău.
Am fost atât de furioasă când a murit Luc.
Nu puteam respira.
După o vreme, mi-am dat seama cât de norocoasă sunt...
pentru momentele petrecute cu el.
Şi apoi s-a întâmplat un lucru nebunesc.
Ce?
Am avut o zi grozavă.
Chiar când credeam că nu voi mai avea parte de vreuna.
Uneori se întâmplă şi lucruri bune din senin.
Se pare că Jack ţi-a zis că mor. Am poliţă de asigurare de viaţă...
şi nu am de gând să mai fiu aici şi de Crăciun.
Uite, nu îţi pun la îndoială motivele.
Nici nu-mi pot imagina cu ce te confrunţi.
Dar dacă ar fi altă cale de a face rost de bani?
O sută de mii de dolari?
Dacă nu eşti spărgătoare de bănci aş spune că eşti nebună.
Şi dacă aş putea să o fac?
Nu e vorba doar de bani.
Ştiu.
Dar ai avut o zi minunată.
Ai putea să îţi pui Planul B în aplicare oricând.
Mâine, săptămâna viitoare sau luna viitoare.
Nu trebuie să se termine totul în seara asta.
Ce mai faci?
Din ce în ce mai bine.
Oricum, m-am bucurat să vă văd, dar trebuie să plec.
- Chiar acum? - Da. Gândeşte-te la ce ţi-am zis.
Poftim.
- Unde te duci? - La meciul lui Coogan.
Renunţi la jazz ca să te uiţi la box? Vin şi eu!
S-a făcut.
Coogan primeşte o lovitură. Încă una.
Pumnii lui Norm vin iar şi iar.
Doamnelor şi domnilor, nu aşa trebuia să se petreacă meciul.
Şi cade. Coogan e la pământ.
S-a terminat. Vă spun eu, oameni buni...
La naiba.
...cineva trebuie să se fi aşteptat la asta.
Şi e oficial. Coogan e eliminat.
Uite 50, 100.
- Bună. - Mulţumesc.
Şi sunt 100.000 $?
Am avut o bănuială.
- Vă voi da un cec. - Perfect.
Poate fi pe numele lui Wendy şi Megan Roberts, vă rog?
Bine.
Vrei să vezi ceva grozav? Tocmai am câştigat 100 $.
Grozav!
Dră, trebuie să semnaţi aici.
Nu ştiam că ai pariat.
- Da, am făcut-o. - Cât ai câştigat?
- O sută de dolari, ca tine. - Frumos.
- Poţi să îi iei bani-gheaţă. - Ştiu, dar fac asta pentru taxe.
Poftim.
Mulţumesc.
Crezi că trebuia să iau şi eu un cec?
Nu, banii gheaţă sunt mult mai amuzanţi.
Sunt fantastice.
Harrison, ai câştigat cazul.
Sunt mândru de tine.
- Ce vor păţi băieţii? - Probabil vor ajunge la închisoare.
Bună treabă, fiule.
Corect.
Ce faci cu lista aia? Mai avem timp.
Ştiu.
Dar acum vreau doar să îmi văd sora.
Sper că mai este trează.
Wendy?
N-o să-ţi vină să crezi ce s-a întâmplat.
Prietena ta, Tru, a trecut pe aici. Şi mi-a dat asta.
O poveste cu o organizaţie caritabilă, Fundaţia Retrăieşte-ţi Ziua.
E pe bune?
Aşa se pare.
Ai idee ce înseamnă? Cei mai buni doctori, cel mai bun tratament.
Şi excursia în Grecia pe care ţi-o doreai.
Numărul 10 pe lista mea!
Mergem!
- Te iubesc atât de mult. - Şi eu.
Astăzi a fost...
Cum să o spun? Ştiu, a fost ciudat.
Ştiu. Îmi pare rău. Uneori viaţa mea e cam ciudată.
Da, am observat.
- Dar prezenţa ta a îmbunătăţit totul. - A îmbunătăţit?
- Adică a fost aproape amuzant. - Aproape amuzant?
E o afirmaţie percutantă. "Aproape amuzant". Frumos.
- Ştii ce vreau să spun. - Da.
Uneori mă duc la cină şi...
văd un film, fiind foarte normală.
Poate că normalitatea e supraestimată.
Deci...
o zi ciudată?
Nici nu-ţi imaginezi.
- Am vorbit mult, să ştii. - Tu şi sora ta?
Eu şi Tru.
M-a făcut să mă gândesc la multe lucruri.
Cred că am fost destul de egoistă.
- Proastă. - De ce?
Păi...
am încercat să mă gândesc doar la bani,
dar acum, că îi am, timpul pare mai important.
Credeam că nu vrei maşinării şi tuburi.
Nu vreau.
Dar cum a spus Tru, pot apela mai încolo la Planul B.
Dacă mai am parte de câteva zile frumoase...
cu tine...
nu vreau să le ratez.
Aveam de gând să fac o călătorie fără întoarcere în seara asta,
dar acum, dacă vrei...
am putea pleca amândoi.
Când eram mică, tata lucra la Edison Tower.
Mă ducea la observator, îmi arăta orizontul şi spunea
că lucrurile la care visez se află dincolo de acea linie.
Spunea: "Imaginează-ţi orice îşi doreşte inima ta"...
"şi te va aştepta acolo".
A murit când avea 10 ani
dar întotdeauna m-am întors acolo
ca să privesc oraşul
şi să visez la lucrurile pe care mi le doresc.
Dacă privesc suficient de mult, de obicei le şi văd.
Însoţeşte-mă în seara asta, Jack.
Şi ce crezi că vom vedea?
O nouă zi.
Mă duc să-mi iau haina.
- Bună. - Voia să se sinucidă.
Şi voia doar să o ajut să pară un accident.
Felicitări. O zi uşoară.
- S-a răzgândit. - Nu e acceptabil.
- Nu o voi ucide. - Nici asta nu e acceptabil.
- Ştii regulile. - Da.
Un cadavru îi cere ajutor lui Tru, eu mă asigur că rămâne mort.
Dar nu eu am schimbat regulile de data asta.
Din punctul meu de vedere, alege "casa".
Jack.
Când te joci cu soarta există consecinţe.
Eşti gata să-ţi asumi răspunderea pentru acele consecinţe?
Trebuie să fii puternic, Jack, şi trebuie să-ţi faci treaba.
Haide.
Hai să facem din asta o noapte memorabilă.
Cine i-a condus pe Rohirrini prin trecătoare până la Minas Tirith?
Ştiu asta.
Nu prea cred.
- Celebrimbor? Nu, nu e asta. - Te-am prins.
Ghan-buri-Ghan.
- Trebuie să suporţi pedeapsa. - Bine.
Salvat de clopoţel.
Alo?
- Davis? - Nu, Zoron. Sigur că sunt Davis.
Am nevoie de ajutor. Ai băut?
Doar puţin. Sunt la întâlnire cu Carrie, dar jur că sunt treaz.
Îţi stau la dispoziţie, spune.
M-am ocupat de tot cu Megan şi Jack.
Dar vreau să fiu la Edison Tower să mă asigur că nu merge nimic prost.
Ştii până când e deschisă panorama?
Observatorul de la Edison Tower este deschis...
de la 09:00 până la miezul nopţii.
Voi întârzia puţin la muncă. Trebuie să rămân acolo până închid.
Du-te, fetiţo.
Mulţumesc, D. Ia-o mai uşor cu Bartles şi Jaymes, bine?
Bine. Pa.
Trebuie să merg la toaletă.
Bine.
Da.
Tru merge la Edison Tower. Vrea să ajungă înaintea ta.
Am înţeles. Mulţumesc.
- Veşti proaste? - Serviciul.
O chestie de planificare.
- Sună mereu atât de târziu? - Noi nu dormim niciodată.
- Mă bucur că ţi-ai luat liber. - Da. Şi eu.
Altfel ziua de astăzi ar fi ieşit foarte diferit.
Să-ţi spun un secret.
Îmi urăsc slujba.
Atunci de ce nu renunţi?
Nu sunt sigur că sunt suficient de puternic.
Atunci ia-ţi liber o vreme şi gândeşte-te.
- Nu e sfârşitul lumii. - Sper că nu.
Nu mi-ai spus niciodată cu ce te ocupi.
Ajut oamenii.
Deşi în majoritatea timpului nu-şi dau seama că îi ajut, dar asta fac.
Încerc să mă asigur că vieţile lor respectă planul.
- Ca un consilier? - Da.
Ceva de genul ăsta.
Ajuţi oamenii.
Nu sună deloc rău.
Ştii ce-ar trebui să facem? Să închidem ochii...
să ne învârtim, să îndreptăm un deget în orice direcţie şi să plecăm încolo.
Cu maşina, cu vaporul, cu trenul, nu contează. De dimineaţă la prima oră.
Ar fi grozav.
E ciudat.
Ştiu că mi s-a mai dat o şansă.
- Ştii sentimentul ăsta? - Da.
Megan...
lista ta.
Ar trebui să o păstrezi.
- Megan, îmi pare rău. - O iau eu.
- Nu, aşteaptă. - Hei.
E lista mea.
Megan, aşteaptă. Megan!
Jack!
- Jack! - Te-am prins. Te-am prins.
Ajută-mă! Jack.
Priveşte în sus!
Jack, ajută-mă!
Jack!
Jack, ajută-mă!
Trage-mă sus! Te rog, Jack!
Te rog.
Nu pot.
Nu sunt suficient de puternic.
Jack!
Jack! Te rog!
- Ajută-mă! - Îmi pare rău. Îmi pare aşa de rău.
Jack.
Ţine-te bine!
- Jack! - Să sune cineva la 911!
- A căzut! - S-a apropiat prea mult.
- A fost un accident nebunesc. - O, nu.
Mi-aş dori să fi fost tu.
Amândoi ne dorim asta.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro