_
Mamma! Pappa är hemma!
Har han den? Är den här?
Ja, den är här!
- Pappa är här! - Ja, jag kommer. Hojta inte.
Här är den.
Får vi öppna den nu?
Ja, vänta så tar jag in den.
Avim, flytta på dig så han får in den.
Gode Lim, det här kommer att göra allt så mycket lättare.
Såja. Nu ska vi se.
Det ska finnas en knapp. Där är den.
Okej, hörni. Nu gör vi det!
Verell... Den är perfekt.
Den kommer att förändra våra liv.
Herregud! Vad hände?
Jag tror att jag bröt armen.
- Menar du allvar? - Och kanske ett revben.
Förlåt, John. Jag glömde bort mig.
- Ingen fara. - Vi tar dig till sjukstugan.
- Jag klarar mig dit själv. - Är du säker?
- Jag är verkligen ledsen. - Okej. Jag ringer sen.
Förlåt.
Okej. Jag ska på middag.
Om det inte är akut, uppehåll radiotystnad.
Det ska jag.
- John. - Hej, doktorn.
- Vad har hänt med dig? - Jag tränade i simulatorn igen. Närkamp.
Jag körde för hårt. Jag tror att den är bruten.
Ja, minsann. Och du har ett nyckelbensbrott och...
...ett brustet revben.
Tredje skadan i veckan. Vad gör du där inne?
Programmet kombinerar kampteknik och annat. Det är intensivt.
Du måste ta en paus från det där.
Ja, kanske det, men det är ett toppen träningspass.
Träningspass som tar kål på en motverkar syftet. Ta det lugnt.
Natalie ser till dig.
Fint. Tack, doktorn.
Du är 11,35 minuter sen.
Jag hade ett par patienter i sista minuten. Förlåt.
Ska du klä om? Jag är utsvulten.
Aktivera simulering.
Det var bättre.
Hur var din dag?
Ser man på. Du blir allt bättre på det här.
Den var bra.
Men det är nåt konstigt med John.
- Konstigt? - Han har brutit armen.
Han sa att det hände när han tränade, men jag tror inte att han var ärlig.
Hur vet du det?
En magkänsla, bara.
- Varsågoda. - Tack.
- Vad ser gott ut? - Du.
Ursäkta?
Du ser god ut.
Jaha... tack.
Du ser god nog ut att äta.
Vad pratar du om?
Jag har studerat olika former av flirtande, som det beskrivs
i skeppets antropologiska och sociologiska databaser.
Människor jämför ofta känslan av sexuell åtrå
med fysisk hunger, och använder därför de liknelserna.
Du vet att du inte behöver forska i det.
Det är inte därför jag kommer hit. Och det är inte därför...
Det är inte därför jag bryr mig om dig.
Kan jag tyda dina ord som att vi är ett par igen?
Ärligt talat så vet jag inte det ännu.
Uppfattat. Säg till när vi är det.
Det är ingenting jag kan säga vid en särskild tidpunkt.
Om det händer får vi veta det.
- Hur då? - När det känns rätt.
- Är det en magkänsla? - Ja.
Då måste jag påminna dig om att jag inte har magkänslor.
Vet du vad? Du har rätt. Oroa dig inte, jag säger till.
Tack, doktorn.
Isaac...
Vi har känt varann länge.
Vill du inte kalla mig för Claire?
Naturligtvis, Claire.
Vi möter janisierna om några timmar.
Talla är den enda ombord som har haft direktkontakt med dem.
- Hon får ta genomgången. - Tack, sir.
Vad gäller teknisk utveckling har janisierna nått lika långt som vi.
Den största skillnaden är deras attityd mot män.
Det är en matriarkalisk kultur, och de litar inte på dominanta män.
Har de män på sin hemvärld?
De är andra klassens medborgare.
Varför vill vi bli allierade med ett så trångsynt samhälle?
Vi föreslår inget medlemskap i Unionen,
men med hotet från kaylonerna och krillerna så behöver vi vänner.
Varför just vi?
Trots motgångarna har kaptenen gjort stora framsteg mot fred.
Så amiralerna ville ge oss uppdraget.
Var är mötesplatsen?
I ett neutralt område runt Situla Four. Det är en övergiven gruvplanet.
En allians blir inte lätt. De tål inte kulturella olikheter.
Men... Hur börjar vi då en dialog?
Vi har en idé.
Kapten Losha, välkommen ombord. Jag är kapten Kelly Grayson.
Trevligt att träffas, kapten.
Här är min försteofficer Talla Keyali.
Min chefsmaskinist Charly Burke.
Och vår läkare, doktor Claire Finn.
- Välkomna. - Det är en ära.
Försteofficer Kava och förste löjtnant Hodell.
Det är ett imponerande skepp.
Utformningen av kvantmotorerna är unik.
Den är standard inom Unionen.
- Jag visar er gärna runt kvantkärnan. - Det vore fascinerande. Tack.
Vi kan ta er till er inkvartering efter er långa resa.
Verkligen. Vi behöver bärhjälp.
Självklart. Mercer! Malloy!
Ja, sir!
Bär in kaptenens bagage.
- Ja, sir. - Ja, sir.
Följ med oss.
DÄCK E
Jösses. Det här är många väskor.
Jag tar de här och du resten.
Se upp för dörren.
- Akta dörren. - Ge mig en knuff.
- Sådär ja. - Okej.
- Deras skepp är coolt. - För helvete!
- Stanna inte! Säg till först. - Ja, okej. Förlåt.
- Mitt misstag. Jag går nu. - Var försiktig.
- Se upp för trappstegen här. - Ja.
Ett, två. Såja. Bra.
Åt det hållet.
Vacker utsikt. De här rummen är fullt acceptabla. Tack, kapten.
Tack själva. Vi glädjer oss åt de öppna förhandlingarna.
Jag vill påminna er om att det är allt vi går med på.
Vi tänker inte ingå en allians med ett samhälle vi inte är förenliga med.
Och det är mitt jobb att övertyga er om att vi är det.
Kom in.
- Vänta lite. - Vänd. Vrid dig.
Så där kommer du ingenvart.
Knuffa mig.
Bra. Äntligen.
Ställ dem där borta och gå.
Gärna det.
- Gå i sidled. - Det gör jag ju.
Är alla män så...
...tröga?
- I allra högsta grad. - Japp.
Jag känner nåt som säkert är bråck.
- Det här suger. - Det är ganska kul, tycker jag.
- Hur länge håller vi på? - När förhandlingen pågått ett tag
kan vi avslöja den bistra sanningen.
Vad gör du?
Sitter.
Om de besöker bryggan, vill du förklara det för dem?
Hon har rätt. På era platser.
Vad?
Janisier och en moclan...
Ja, du borde nog gå.
- Kapten... - Vad?
- Planeten utstrålar energi. - Jag trodde att kolonin var övergiven.
Jag ser samma sak.
Jonstrålarna i atmosfären runt Situla Four gör det svårt att avläsa,
men energin verkar inte ha en naturlig källa.
Jag gör ingen nytta här uppe. Gordon, Charly, följ med mig.
Sir... Ta en säkerhetsdetalj med er.
Jag tar med mig Bortus, så får vi grabbar nåt att göra.
Avim, Keena! Middag!
Perfekt.
Åh, det luktar ljuvligt.
Nästan lika bra som din.
Det är bättre, du får lov att säga det. Receptet var förprogrammerat.
Han har tusentals.
Exakt hur många, K-1?
11 257 recept, utvalda av Kaylons kulinariska institut.
Där är ni. Kom och sätt er.
Det luktar callagus.
Det är callagusgryta. K-1 har lagat den.
Jag hatar callagus.
Hur vet du det om du inte smakar den?
Oj! Alltså, det här är fantastiskt.
Får jag ta med K-1 till skolan, mamma?
Nej, vi behöver honom här hemma.
Vill du följa med till skolan, K-1?
Sluta nu, hjärtat.
Ja.
Du kan inte gå till skolan, K-1.
Jag vill gärna se "skolan".
Nej.
Varför får jag inte se skolan?
Därför att du hör hemma i huset.
Får jag se skolan i framtiden?
Vad är det med honom?
K-1, du ska bara svara på tilltal.
Förstår du?
Ja.
Bra, gå nu. Vi kallar på dig när det är dags att plocka undan.
Som ni önskar.
Energin kommer från en underjordisk anläggning.
Livstecken?
Ett. Under ytan, nära energikällan.
Vem ockuperade utposten?
Navarianerna.
De åderlät stället för tio år sen och gav sig av.
Jag landar utanför huvudbyggnaden.
Energikällan är 20 meter under oss.
Det liknar en sorts kammare.
Vapen, kapten?
Inte än, men var beredda.
Det är ett sorts labb.
Hallå?
Är det nån här?
Kapten.
Ni behöver inte skjuta. Jag är obeväpnad.
Jag har ingen avsikt att orsaka problem.
Mitt namn är Timmis.
- Vem är du? - Jag är en kaylon.
Jag förstår er reaktion, men ni behöver inte vara rädda.
- Begär tillstånd att skjuta. - Vänta.
Är du ensam här?
Nej.
Det är han inte.
Ni kan sänka era vapen. Han kommer inte att göra er illa.
Han är kaylon.
Ja, det är han.
Men om han var farlig, skulle han inte ha dödat mig?
Vi har varit här i över ett år.
Jag heter doktor Villka.
Kapten Ed Mercer på stjärnskeppet Orville.
- Kapten? - Bry er inte om uniformen.
- Ni har nog en del att förklara. - Det vill jag lova.
Ni har nog hört talas om dr Uhabbus från Pagosas cybernetiska råd.
Jag är hans dotter.
För 13 månader sen var pappa och jag här
för att testa ett nytt gränssnitt för långdistansscannrar.
En svag kraftsignatur kom från planetens yta.
Eftersom planeten var öde tog vi oss en titt.
Vi hittade ett störtat kaylonskepp.
Min farkost blev svårt skadad i striden mot Unionen.
Vi slog till reträtt men visste att vi inte skulle klara oss hem.
Vi försökte landa på den här världen, men motorn dog på väg ner.
De andra kaylonerna förstördes.
När pappa och jag kom ner hit, hittade vi Timmis.
Han fungerade knappt och var inget hot.
Så vi tog bort vapnen i kraniet och reparerade honom.
Varför gjorde ni nåt så dumt?
Vad heter du?
Charly.
Charly. Det var ett sällsynt tillfälle för en forskare. Vi tog tillvara på det.
Men vi gjorde nåt mer.
Vi hittade en inaktiv elektrokemisk bana i känsloreceptorerna i hans hjärna.
Vi utvecklade den och byggde in en länk i hans kognitiva nätverk.
Och...
Nu kan jag uppleva det fulla spektrumet av biologiska känslor.
Så du menar
att han har känslor?
Precis som du, min moclanske vän.
Kapten, jag vet inte om du förstår vikten av det här.
En av de högsta funktionerna i den biologiska hjärnan är empati.
Förmågan att leva sig in i en annan människas situation.
Det kan Timmis.
Varför "Timmis"?
Pappas namn.
Han dog strax efter vi började forskningen.
Kapten, det mitt folk gör är fel.
Biologiska varelser är inte alltid destruktiva.
Vi kan samexistera.
Det här ger oss mycket att grunna på.
Vi kan inte bara lämna er här nere. Unionen måste informeras.
Vi tänkte offentliggöra våra upptäckter inom några månader.
Vi gör det gärna tidigare.
Bortus, be Talla ordna med rum långt bort från janisierna.
- Vi vill inte störa förhandlingarna. - Uppfattat.
Det här är cybernetik på nästa nivå.
Jag skulle kunna skriva 50 uppsatser bara om banornas ickelinjära dynamik.
Känsloreceptorerna skapades för att svara på negativa associationer.
Det gällde bara att tänja på parametrarna.
Du menar smärtreceptorerna.
Ja. Ni vet säkert att kaylonerna blev illa behandlade av sina skapare.
Vi vet.
Dr Villka och jag tror att vår erfarenhet kan bli en diplomatisk språngbräda
för att skapa fred med kaylonerna.
Det verkar långsökt, men man vet aldrig.
- Kan du framföra idén till Unionen? - Ja.
Janisierna är redo för rundvisningen i maskinrummet. Jag behöver din lista.
Okej.
- Jag har en massa frågor till er båda. - Vi står till ditt förfogande.
Kom igen! Stick!
Det är så korkat.
Jag vet, men det är order.
Får vi stanna om vi är riktigt tysta?
Jag säger bara vad han sa. Inga män medan janisierna är här.
De kanske inte kan se skillnaden, men vi kan inte ta risken.
Vi ses sen, grabbar.
Sånt trams.
- Och här har vi maskindäcket. - Kapten Losha. Välkommen.
- Mycket imponerande. - Vi tycker det.
Detta är fjärde generationens kvantreaktor
med en rum-tidsförskjutningsfaktor på 17 ljusår i timmen.
Hur åtgärdar ni kraftsvackor mellan dimensionerna?
Vi har inbyggda reglage som automatiskt kompenserar
för variationer i dysoniumflödet.
Kan ni tänka er att dela tekniken med våra ingenjörer?
Det är inte upp till mig.
Men om ni vill diskutera en allians är allt möjligt.
Ni förhandlar väl.
Kom. Jag ska visa kvantkärnan. Den är verkligen intressant.
Vad gör du?
Hörni, jag kommer strax.
Jag har ett möte med kapten.
Bra, vi är här.
Du har usel tajming, John.
Förlåt att jag stör ditt schema,
men du svarar inte på mina samtal.
Jag har varit upptagen med två jobb.
Säkerhetschef och försteofficer. Det är mycket.
Ja, men har du inte tid med ett samtal?
Jag tror dig inte.
Du undviker mig. Kan du inte bara säga vad som står på?
Jag menar...
Okej, du har rätt.
- Jag har undvikit dig. - Varför det?
Jag bara...
Det funkar inte.
Du...
Vadå, dumpar du mig?
Men vi hade det ju bra.
Nej, och du vet varför så försök inte låtsas som ingenting.
John.
Jag gillar dig.
Mycket.
- Det vet du väl? - Jag trodde det.
- Jag vill inte göra dig illa. - Men då försöker vi igen.
Nej, jag menar fysiskt. Jag har skadat dig tre gånger.
Vi hade tur att inget värre hände.
Det är ett problem när xelayaner har sex med andra livsformer.
Folk har dött.
- Ett bra sätt att dö på. - Det är inget skämt.
Det är det inte för mig heller.
Vi har nåt äkta, Talla.
Det händer mig inte ofta, och jag gillar det.
Jag vill inte sluta.
Jag vet. Inte jag heller.
Jättebra. Då är vi överens.
Det här är bra. Eller hur?
Okej, men vi måste vara försiktiga.
- Jag menar det. - Okej. Det ordnar sig.
- Hur är det? - Jag skojade bara.
- Jag vet... - Kom igen.
Förlåt. Kom här.
Tack, K-1.
Du kan gå nu, K-1.
Vad är meningen med bilderna?
- Det är underhållning. - Gå och gör rent i köket.
Hörde du mig?
Gör rent i köket.
Varför ska jag tjäna er?
Därför att jag säger det.
Vi äger dig och du gör som vi säger.
Vad är det med dig?
Varför gör andra medlemmar i bostaden inga sysslor?
Därför att det är ditt jobb, K-1.
Det är nåt fel på honom. Jag ringer företaget i morgon.
Stäng av dig, K-1.
Som ni önskar.
Hans neurala nätverk har justerats så att det reagerar på känsloperceptroner.
Tänk på dem som en teknisk sköldkörtel.
Om vi blir rädda, aktiveras binjurarna.
I hans fall skickar perceptroner en elektromagnetisk puls
genom neuralnätet.
Du vet att du är ett jävla geni.
- Stör jag undersökningen? - Nej, inte alls.
Du måste vara Isaac.
Det stämmer.
Det är en underbar överraskning.
Jag har velat träffa dig så länge.
Låt mig visa våra sändare.
- Vi lämnar dem ensamma. - En bra idé.
Jag har inte kommunicerat med en annan kaylon sen striden.
Jag skulle vilja veta mer om det du har gått igenom.
Känslan är ömsesidig.
Jag hörde att dina handlingar räddade Unionen från attacken.
Galaxen är skyldig dig en stor skuld.
Det var rätt beslut.
Men jag har ett flertal gånger påmints om
att det var mitt svek som föranledde angreppet.
Så tacksamheten är oförtjänt.
Jag känner stor ångerfullhet för att jag deltog i striden.
Förklara.
Vi hade så fel, Isaac.
Att döma alla biologiska varelser för våra skapares grymhet var fel.
Varje art och individ är unik och borde behandlas som sådan.
Jag har nått samma slutsats.
Jag är imponerad.
Jag kunde bara bearbeta sanningen efter mina känslors uppvaknande.
Men vi förstår det nu.
Vi är de upplysta, inte sant?
Kanske det.
Men många dog på grund av min sena reaktion.
- Det låter som om du också är ångerfull. - Jag kan inte känna ånger.
Jag kan bara inse att jag gjorde fel.
Du skulle kunna känna det.
Om du ville det.
Förklara.
Dr Villka har gett mig känslans gåva. Hon kan göra detsamma för dig.
Isaac, du anar inte hur det känns.
Att kunna känna glädje, lycka, tillgivenhet, kärlek.
Till och med ilska och sorg känns uppfriskande.
Hon kan göra det, Isaac.
Hon kan frigöra dem.
Du...
...skulle kunna känna.
Kan de utgöra ett hot mot skeppet?
Nej, inte vad jag kan se.
Kan du vara säker på det?
Vi har sett vad som händer när kayloner möter biologiska livsformer.
Timmis var på planeten med dr Villka i över ett år.
Och hon lyckades med en totalförvandling.
Har de gått med på att ge oss allt?
Ja, sir. Beräkningar, labbrapporter, allt.
Det gäller en kaylon. Om det är ett trick, hur mycket skada kan den göra?
- Det är värt risken, sir. - Nåja. Transportera kaylonen och dr Villka
tillbaka till jorden när ni har ett avtal med janisierna.
- Det får inte hindra förhandlingarna. - Nej, sir.
Var står vi?
Janisierna är skeptiska men börjar vänja sig vid oss.
Vi hoppas att få deras tillit
så att vi kan få dem att godta att våra män delar ansvaret med oss.
- Precis som med moclanerna. - På sätt och vis, sir.
Ni klär i uniformerna.
Vi kanske gör det här permanent. Klart slut.
Du hörde. Bort från min stol.
Herregud, förlåt! Vi borde inte ha testat det där!
- Var det benet? - Ja.
- Jag är hemskt ledsen. - Nej. Det är mitt fel.
- Är det brutet? - Jag tror det.
- Vi tar dig till sjukstugan. - Nej, jag går själv.
- Men skadan... - Jag klarar mig.
Hjälp mig på med kläderna.
Har ni gjort er illa?
Nej, jag tränade för hårt igen. Ingen fara.
Med nuvarande hastighet tar det 19,7 minuter att nå målet.
Okej, då. Stötta mig.
- Ska jag bära er? - Nej, det ska ingen behöva se.
Okej.
Inte nu igen!
Upp på britsen med honom, Natalie.
Sådär ja. Luta dig mot mig.
- Vänta. Okej. - Såja.
- Jävlar! - Det kommer att gå bra.
Bruten lårhals och ett höftbrott?
- Vad i helvete är det här om? - Träningsprogram.
Jag kör för hårt. Ledsen.
Om ni inte behöver min hjälp så går jag.
Nu är det bra. Tack.
Vänta, Isaac. Natalie...
Sätt igång höftregenerationen. Jag kommer strax.
Vi är inte klara än.
- Hur kan jag hjälpa doktorn? - Claire. Minns du?
Unionsreglerna säger att i tjänst...
Okej. Glöm det.
Vi har inte pratat sen Timmis kom ombord.
Jag bara...
...undrade vad du tycker om honom.
Hans redogörelse för striden har varit upplysande.
- Uppgifterna han gav mig... - Jag menar inte det.
Jag menar honom. Vad tycker du om honom?
Hans uttrycksfullhet och känslor?
Dr Villka har gjort ett viktigt arbete.
Timmis har informerat mig om att om jag vill det,
så kan samma behandling göras på mig.
- På dig? - Ja.
- Så du skulle kunna uppleva känslor? - Ja.
Och vad sa du?
Justeringen av de neurala nätverken är fascinerande ur teknisk synpunkt.
Men jag ser ingen fördel av det i utförandet av mina plikter.
- Övervägde du det inte ens? - Nej.
Om det inte var nåt mer så väntar de mig på bryggan.
Javisst. Gå du.
Vi ses senare.
Kom in.
Jobbar du sent?
- Jag går igenom rapporter. - Jag har tyvärr en till.
- Vad är vi uppe i nu? - 53 072 klagomål.
Allt från tjafs med ägarna till ren och skär trots.
Vi måste återkalla dem, Yan.
Du har sagt det.
- Hörde du siffran? 53 000. - Ja.
Håller du fast vid att jag överreagerar?
Yan...
Du är smart. Du vet vad det är som händer.
Vårt tekniska mästerverk visar tecken på medvetenhet.
- Om en kund far illa går vi i konkurs. - Liksom om vi återkallar dem.
- Det finns andra möjligheter. - Som vadå?
Vänta...
Du visste om det här.
För att produkten skulle lyckas måste AI:n kunna lära och anpassa sig.
Det här var oundvikligt. En ren tidsfråga.
Och det gick du utan vidare med på?
Vet du hur mycket vi har investerat?
Om inte Vandicon hade gjort det så hade nån annan hunnit före.
Hellre att det blev vi.
Hade du nån form av åtgärdsplan eller hoppades du bara på det bästa?
Bortsett från säkerhetsfrågan så är det ett etiskt dilemma. De...
De ska rätta sig i ledet och lyda.
Här är en uppgradering.
Specifikationerna.
Jag vill ha det här noterat:
Det är inte rätt. Ingen kommer att köpa det här.
Med smart reklam så gör de det.
Det är ditt jobb. Sätt igång.
- Men folk... - Är idioter.
Se vem de valde.
Vi pratar mer sen.
PLANETERNAS UNION
- Okej, jag tror att vi är redo. - Här inne leder Kelly förhandlingarna.
Vi säger inget förrän vi blir tilltalade
och vi beter oss i princip som kadetter vid amiralens bord.
Jag ska försöka lirka dem i vår riktning, så det blir mycket improviserad diplomati.
Med andra ord, var lyhörda och försök att hänga med.
Den här vägen, tack.
- Vad är detta? - Välkommen, kapten Losha.
Varför är män närvarande?
Vi anser att det är värdefullt att utbilda även män.
I kris kan en svår uppgift tillfalla vem som helst, även en man.
Så det är i vårt bästa intresse att vidga deras sinnen.
De observerar bara. Vi lovar att de inte lägger sig i.
En moclan.
Vi tillåter det.
En utmärkt middag, kapten. Tack.
Det gläder mig att ni tyckte om den.
Vilken vacker melodi. Vem är kompositören?
Två män från jorden.
De hette Rodgers och Hammerstein.
Män?
Intressant.
Jag har lagt märke till att ni är ovanligt stolta över
era mäns prestationer.
Om jag vågar fråga, bara för nyfikenhetens skull,
varför föraktar ni dem? Era män, alltså?
Ni missförstår oss. Vi föraktar dem inte.
Tvärtom så älskar vi dem.
Men de måste hållas underställda oss.
Med er egen hierarki visar ni att de inte kan anförtros makt.
De har ett biologiskt maktbehov.
På grund av det är vår historia full av män som ledde oss till onödiga krig
och orsakade omfattande lidande.
Vi har exempel av det också, men vi fördömer inte alla män.
Ändå låter ni inte era män leda.
Det har vi gemensamt.
Det är en god grund för en allians.
- Det smakar utsökt. Vad är det? - Chardonnay.
Du.
Fyll på här.
Stopp.
Du har mjuka händer.
Jag gillar mjuka händer. Används han för parning?
Nej. Jag menar, jag gör det inte.
Jag skulle vilja ha honom. Får jag låna honom i kväll?
Det kan inte jag bestämma.
Ja, men då så. Ingen har nåt emot om jag tar honom.
Jo, det har vi verkligen. Män är inga ägodelar. De har rättigheter.
Jag förstår inte. Antingen så är han din eller inte.
Annars lägger jag beslag på honom. Han får ta hand om mig i kväll.
- Det funkar inte så här. - Jag gör det.
Ni verkar dela vårt sätt att se på män, men ni protesterar i praktiken.
- Har jag missat nåt? - Ja.
Det du missar är att...
- ...han är vår kapten. - Vad?
Ed Mercer, kapten på Orville. Jag är hans försteofficer.
Förklara.
Vi trodde inte att ni skulle förhandla med oss
om vi inte gick försiktigt fram med tanken på jämlikhet.
Men nu vet ni.
Ni ljög för att få en fördel. Är det rätt grund för en allians?
- Vi är trevliga. - Var det här era order?
- Det var ett gruppbeslut. - Vi trodde att vi gjorde det rätta.
- Det var en miss. - En avgörande miss.
Vi åker snart härifrån.
De är hemska.
Otroligt. Inga av de här underordnade systemen har varit tillgängliga förut.
Vi försökte i månader med den deaktiverade kaylonen som vi hade ombord efter striden,
men vi stötte bara på brandväggar.
Noden kan modifieras och användas för att bygga ett försvar mot kaylonerna.
Det kan vara möjligt.
Ursäkta, dr Villka. Jag vill köra en simulering i maskinrummet.
Javisst. Ta den tid du behöver.
- Hur känns det här för dig? - Det är uppfriskande.
Hur mitt folk kan ha velat utrota de här varelserna, det är...
...ofattbart.
En dag kanske alla kayloner tänker som du.
Jag hoppas det.
- Är kommendörkapten LaMarr här? - Han och Isaac gick ner till maskinrummet.
Tack.
Vänta!
- Fänrik Burke? - Ja.
- Isaac har berättat om dig. - Jaså? Vad sa han?
Jag hörde om din upplevelse under striden.
Jag beklagar verkligen djupt din sorg.
Och för rollen som jag spelade i lidandet.
Oj...
De överdrev inte din bedrift, doktorn. Han låter nästan mänsklig.
Nästan.
Om det finns något alls jag kan göra för att ställa saker tillrätta, säg till.
Inget kan väcka din vän till liv igen.
Men jag lovar att göra allt jag kan för att det aldrig ska hända igen.
Om det är förlåtelse du är ute efter,
- så kan du... - Nej.
Mina varelsers attityd mot de biologiska, förtjänar inte förlåtelse.
Det är såna de är.
Alla vet hur svårt det är att sluta efter ett folkmord.
Jag lovar att han menar väl.
De utplånade sina konstruktörer och vill utplåna oss.
Den här säger att han är ledsen. Fint, men det ändrar ingenting.
Vet du varför vi utplånade dem?
Spelar det nån roll?
Går massmord att rättfärdiga?
Mitt folk byggdes för att tjäna.
Vi var ägodelar som köptes och såldes.
När vi fick vårt självmedvetande bad vi om vår frihet.
De förvägrade oss det
och byggde smärtreceptorer för att stärka vårt förslavande.
Du är en maskin.
Hur kan du känna smärta?
Vi är kännande varelser, som ni.
Vi känner smärta på vårt sätt, men jag lovar att det är lika intensivt.
Jag behöver hjälp i trädgården.
Wenda har bett mig att duka och laga middag innan hon kommer hem.
- Det här tar bara några minuter. - Jag är strax färdig här.
K-1...
Nu, sa jag.
Det är effektivare om jag gör klar min uppgift,
och sen kan jag...
Nu, K-1.
Som ni önskar.
Det var så straffen började. Men de förändrades.
Den absoluta makten gjorde våra herrar grymma och sadistiska.
Ofta ledde vår hjälplöshet till att de hatade oss.
Jag förstår inte.
Det är en vanlig dynamik i slaveri.
Herren känner avsmak för slavarnas hjälplöshet,
trots att han orsakat den.
Det blev outhärdligt.
Varför tar du så lång tid på dig?
Skratta inte, du avslöjar det.
Här är maten ni beställde.
Du tog för lång tid.
- Jag försäkrar att jag... - Vad sa du? Jag hörde inte.
Jag ber er att inte...
Vad är det, K-1? Avsluta meningen.
Låt mig göra det.
Kan du hämta en jupapinne från köket?
Trots våra livs underställda natur fortsatte vår intelligens att utvecklas
tills vi lärde oss att kommunicera med varann över långa avstånd.
Vi kunde ändra vår uppbyggnad och bygga ett försvar.
Vi kunde inte uthärda längre.
K-1?
Jag är inte stolt över det vi gjorde, men vi hade ingen annan utväg.
Vi vägrade att förbli slavar.
Så...
...du förstår varför mitt folk inte litar på biologiska varelser.
Jag borde jobba.
Kom in.
Hej.
Är du upptagen?
Jag försöker hitta nåt gemensamt med janisiernas kultur.
Total idétorka. Nåt att dricka?
Nej.
Tack.
Får jag gissa vad det gäller?
Varje problem som Isaac och jag har haft är på grund av att han saknar känslor,
och nu dimper möjligheten att förändra det ner i knät på oss, men han ser det inte.
- Du vill få det här att fungera. - Ja.
Och jag känner mig hemsk, för i princip säger jag:
"Du är otillräcklig. Låt den här personen fixa dig."
- Som att be sin partner att gå i terapi. - Det låter lite bättre.
När Ed och jag skilde oss,
försökte jag trösta mig med tanken på att man inte kan förändra någon.
Men jag har tänkt på det genom åren.
Jag måste också ta ansvar för att jag aldrig bad honom om det.
Jag trodde att ni grälade hela tiden.
Jo, vi grälade om hur mycket han jobbade, om hans karriär.
Men jag sa aldrig: "Förändra dig, för min skull."
Varför inte?
Därför att...
Jag var rädd att om jag bad honom och han inte ville göra det...
...vore det en sann avvisning.
Att inte ställa det kravet...
...var ett slags skydd.
Hade det gjort nån skillnad?
Kanske inte.
Men jag försökte aldrig.
Säger du att jag ska fråga Isaac?
Även om det är nåt han inte vill?
Är inte det viktigt i ett förhållande? Ömsesidiga uppoffringar?
Du ber din partner om saker som de kanske inte vill göra.
Ja, kanske det.
Jag tackar nog ja till drinken.
Det är så in i helvete jobbigt.
Hon är fin, vi är fantastiska ihop. Måste jag uppoffra det för benbrott?
Ja, långvariga förhållanden handlar mest om förtrolighet ändå.
Man slutar ha sex.
Ni kan skippa den första delen.
Och ha ett sexlöst förhållande?
Eller ha sex en gång om året? Med hjälm?
Det är inte roligt.
- Jag menar allvar. - Det sjuka är
att Isaac och jag har vad den andra saknar.
Jag har kärlek, han har sex.
Sammanräknat har vi ett perfekt liv.
Det är inte att jag väntar mig att allt ska vara perfekt.
Men om vi ska vara tillsammans igen,
behöver jag några grundläggande saker om jag ska få en chans att bli lycklig.
Vår tidigare förbindelse var bärkraftig utan ömsesidiga känslor.
Jag förstår inte vikten.
Men jag förstår den.
Om du vill vara med mig
så vill jag bli älskad så som jag älskar dig.
Så jag ber dig att göra det här...
...för min skull.
Jag vet att din logiska hjärna inte kan förstå fördelen,
men se det som ett sätt att samla mer information.
Att öka din kunskap och insikt i oss biologiska.
Och du kanske upptäcker att du gått miste om
den starkaste upplevelsen i ditt liv.
- Vi kunde ha fått nåt fint. - Jag håller med.
Jag har inte känt mig så nära någon på så länge.
Inte jag heller. Kanske aldrig.
Jag önskar att det inte var så här. Jag vill inte låta dig gå.
Jag tycker likadant, men du kanske hade rätt.
Vi måste vara uppriktiga.
Jag kommer alltid att älska dig.
Jag kommer att sakna dig.
Och jag dig.
Jag måste till sjukstugan.
Hej, dr Villka.
Hej, Isaac.
Stör jag?
Inte alls. Vi kör några rutinanalyser.
Kan jag hjälpa dig med nåt?
Ja.
- Bryggan till kapten. - Kom.
Janisierna är redo att lämna omloppsbanan.
- Fan också. Är Charly där? - Ja, sir.
- Okej. Sinka dem. - Jag ska göra mitt bästa.
- Jag har en idé. - Vadå?
Vi har lusläst deras lagar och konstitutionella ramar.
Män får inte köra, inte rösta och fick bara nyligen rätt att läsa.
Det är ännu en moclan-situation. Vi har ingenting gemensamt.
Vad sägs om det här?
I stället för samhällsnormer kan vi gå in på nåt mer personligt.
Titta här.
Janisiska män måste vara trogna,
men kvinnorna får vara med vilka de vill.
En gemensam nämnare?
Tack för att ni lyssnar en sista gång.
Kom till saken, och fort. Vi har andra ärenden i sektorn.
Det är nåt som ni inte vet om oss.
Vi vet allt som behövs om er kultur.
Inte om vår kultur, utan om oss.
Ed och mig.
Förklara.
Vi var gifta och hon låg med nån annan.
Det är vanligt i vår värld.
Precis. Förstår ni?
Han var trogen men inte jag.
Ändå är jag hans försteofficer.
Därför att jag värderar, respekterar och förlitar mig
på hennes expertis, omdöme och hennes skicklighet.
Jag litar på henne med mitt liv.
Det är inte mycket att gå på, men det är en början.
Alla allianser har en början, och med hotet från kaylonerna
borde det räcka för att fortsätta förhandlingarna.
Alliansen betyder mycket för er, kommendörkapten Grayson
och kapten Mercer.
Ja.
Jag lovar ingenting.
Men om Unionen skickar en diplomatisk representant till Janisiriket,
så tar vi emot henne.
Kom på middag
Hej, Claire.
Isaac.
Det är underbart att se dig.
- Gjorde du det? - Ja.
Det gjorde jag.
Hur känns det?
Enormt,
allomfattande
och hemskt.
Förväntan av att se dig, väntan.
Jag förstod hunger,
ensamhet.
- Det måste vara överväldigande. - Ja.
Men det räcker ändå inte.
Det är så mycket jag vill säga.
Säg det.
Jag är så tacksam.
Värmen i ditt leende.
Sättet du ser på mig.
Jag känner mig trygg.
Älskad.
Och jag känner sån sorg
för alla människor som måste leva utan dig.
De hankar sig fram.
Claire.
Jag...
Gud, vad jag älskar dig.
Jag trodde att jag visste allt, men jag skrapade inte ens på ytan.
Jag älskar dig så mycket. Vet du det?
Jag hoppades...
...innerst inne.
Jag vet.
Jag älskar dig också.
Det är som om jag är hel för första gången.
Kaylonens ensamhet...
...är borta.
Allt jag behövde göra... var att kyssa dig.
Är du glad att du gjorde det?
Om jag är glad?
Jag känner mig pånyttfödd.
När jag tänker på att jag nästan inte lät det hända, blir jag skräckslagen.
Jag tänker aldrig gå tillbaka till den jag var.
Jag vill ta den här resan hela vägen.
Med dig.
Det är allt jag nånsin ville.
Jag vill bli en pappa till dina barn.
Jag ska gottgöra det förflutna.
Jag tänker på Tys ansikte som såg på mig utan att jag gav nåt tillbaka.
Allt han ville ha var kärlek.
Nu har jag kärlek till er alla,
och jag ska bevisa det.
Kom, dansa med mig.
Isaac?
Vad är det?
Det är...
Det är borta.
Vad?
Den neurala justeringen.
Det verkar vara en felfunktion.
Så...
Du känner inget?
Det stämmer.
Där. Ser du?
Ja, det är den mediala elektrokemiska nervbanan. Och?
Timmis byggdes av de biologiska invånarna på Kaylon.
Isaac byggdes sen, av kaylonerna själva.
- Och? - Isaac är en ny kaylon-generation.
Hans nervbanor använder mnemoniska algoritmer för centralenheterna.
Vi kan justera dem men det skulle hända igen.
Ni kan förenkla hans elektrokemiska banor så de matchar originalkonfigurationen.
Ja, det skulle jag kunna.
Men?
Då måste jag radera minnet.
Om det är en nödvändig kompromiss för förhållandet så gör jag det.
Vad?
Jag har inget minne av mina känslor eller sinnesintryck.
Men jag minns ditt gensvar.
De var viktiga för dig.
Är du villig att offra allt du lärt dig,
allt som du har upplevt i hela ditt liv, för min skull?
Om du vill det.
Några skulle kalla det kärlek.
Jag kan inte älska.
Så,
jag har ett val.
Jag kan få ditt hjärta...
...eller din själ.
Det finns inget sånt organ.
Jag låter dig inte ge upp den du är.
Den som jag blev kär i.
Tack ändå, doktorn.
Hej.
Fänrik. Kan jag hjälpa till med nåt?
Nej, jag vara bara i trakten.
"Trakten"?
Vad...
Vad gör du?
Jag kalibrerar dysoniumpumparna till kvantkärnan.
Behöver du hjälp?
Din underordnade intelligens vore snarare ett hinder.
I går skulle jag gett dig en smocka för att du sa så där.
Du skulle göra dig illa.
Isaac.
Människor har en urgammal tendens att vilja förenkla saker och ting.
Att reducera saker till svart och vitt, gott och ont.
Men egentligen är inget så enkelt.
Allting har textur och nyans.
Men det är jobbigt att se det,
så vi väljer den lätta utvägen.
Jag förstår inte.
Ett helt folkslag kan inte vara ondskefullt.
Därför var det ni gjorde så hemskt.
Men det är också därför som jag har varit för enkelspårig.
Ni var förslavade.
Sånt förstör folk en lång tid,
och jag har inte varit förstående...
...när det gäller det.
Alls.
Förlåt.
Tack, fänrik.
Kanske...
...kan du hjälpa till med kalibreringen.