Det här programmet är...
...fantastiskt.
Så fort det började sändas tänkte jag:
"Det här den typen av program som jag skulle vilja titta på."
Det är riktigt, riktigt roligt!
Då sätter vi väl igång då? Fråga nummer ett.
Vilken färg har universum?
Varför gillar inte duvor att gå på bio?
Äter Påven bäver?
Kan ni berätta för mig vad kaffetajts är?
En pryd människa skulle väl kanske trä dem över benen på ett soffbord? Eh...
- Det är ett par tajts... - Som är gjorda av kaffe?
Gjorda av kaffe, så att säga. De har åtminstone koffein i sig.
Kommer det att finnas fler klädesplagg som är tillverkade av vätskor?
Typ, vaniljkrämssockor, eller...?
Eller en trevlig vodkahatt?
Vaniljkräm... Nu när du nämnde det så skulle jag vilja ha ett par NU!
Nej, du får inte dina vaniljsåssockor förrän du satt på dig din brunsåströja.
Det låter osannolikt att genom att ta på sig ett par tajts
så skulle ens feta arsle lösa upp sig. Jag menar, det är...
Det kommer åtminstone att hindra ditt ben från att somna.
Ja, det skulle det...
Väldigt bra!
Mycket bra!
När jag fick reda på att jag skulle bli pappa för första gången,
så levde jag i illusionen av att jag visste något, vilket jag inte längre gör.
Jag tänkte då att jag inte kunde veta allt,
så därför köpte jag hela Encyclopaedia Britannica,
som är ungefär 8 meter lång, och tänkte läsa allt i den
för att kunna bli världens bästa pappa.
Men den var SÅ tråkig och svårläst att jag tappade motivationen.
När jag fick idén om QI i slutet av 90-talet, så höll jag den för mig själv i två år.
Vi brukade träffas ibland, varav John brukade berätta för mig upprepade gånger
att han hade en stor idé som han ville genomföra.
Sedan brukade vi bli distraherade, av öl, vanligtvis.
Men en ödesmättat eftermiddag, så berättade han slutligen om tanken om QI.
QI är först of främst en mission och en filosofi.
Det är ett annorlunda sätt att se på världen.
Han gav mig sedan tre exempel på intressanta saker.
Under de första 21 åren som sporten basket funnits,
så hade ingen tänkt på att skära ett hål i botten av korgen.
Så efter någon gjort poäng, var man tvungen att använda sig av en stege
för att plocka ur bollen ur korgen.
Den andra saken var det faktum att kängurur har tre vaginor.
Den tredje saken handlade om något som kallas för björndjur.
Dessa lever överallt där det finns vatten.
Om de blir uttorkade så kan de leva i över ett sekel.
De hamnar i en sorts dvala, och om man häller vatten på dem,
så vaknar de till liv igen, vilket jag inte trodde på.
Okej, så det här är QI's bas, i princip.
Det här är QI's bibliotek, där jag har suttit i tio år
och forskat på ämnen som är så otroligt obskyra.
I detta hörn, t.ex. så har vi allt som handlar om språk, slang, citat, och så vidare.
Märklig nog, så var det i detta uppslagsverk om dvärgplaneters namn,
som jag upptäckte att det finns asteroider som heter Smith, Jones, Brown och Robinson.
När vi åt lunch i Oxford, hade John tagit med en karta om vad han ville att QI skulle bli.
Med butiker, ställen att hänga på,
det var radioprogram, tv-program, och det var en sorts...
Det var multimedia. Tanken var att man skulle hitta på ett sätt
att få något att verka intressant,
och sedan kunna använda detta sätt på precis allting.
Det som hände var att John tog med sig detta till mig
som utomstående, när jag vid tillfället var programchef på Talkback Thames.
Det skulle heta "QI", eftersom han hade...
Han hade skrivit ner en massa fakta, där han...
Han upptäckte att han ofta sagt att han fann något väldigt intressant.
Eller när han berättade något, så brukade folk svara att de tyckte det var intressant.
Jag svarade så, i motsats till hur vi brukar göra vanligtvis:
"Okej, jag kan hjälpa dig med det",
och såg till det åtminstone blev ett pilotprogram av detta.
Mina damer och herrar.
Hallå, och välkomna till QI.
frågesportprogrammet där svaren är lika intressanta som frågorna,
fast där frågorna är helt omöjliga.
Jag förväntar mig inte att någon i panelen ska veta svaren,
Men jag ger poäng om jag finner svaren som jag får intressanta,
oavsett om svaren är korrekta, eller ens relevanta.
Att skriva pilotprogrammet var jätteroligt,
eftersom de innehöll allt det som jag forskat på under ett antal år.
Det var bara som att ta russinen ur kakan.
År 1992 lättade den franska regeringen på reglerna
om vad franska barn fick heta: Jean-Pierre,
Jean-Michel, Marie-Claire, Jean-Marie, Tintin, Babar, Comte de Frou-Frou...
Året efter så var "Kevin" det mest populära namnet hos nyfödda.
Jag minns att Eddie Izzard var inblandad, liksom Alan.
Jag blev inblandad i QI eftersom jag tidigare blivit regisserad av John Lloyd
som då gjorde reklamfilmer för Abbey National.
Sparande med Abbey National låter mitt hår...
...vara en del av mig.
"Lloyd Years", som vi kallade honom, ringde upp mig...
...och sade att BBC verkligen gillade den och sade att de ville gå vidare,
de ville göra en hel säsong av QI.
Jane Root som var chef på BBC2, beställde 16 avsnitt på en gång.
Och det var något som jag aldrig varit med om under hela min karriär.
Det gick från att vara oss fyra i ett rum, till ett helt lag.
Stephen fick presentera det material som John hade arbetat med,
som vi även fick bidra till och göra frågor av.
Vad var "rektal inflation" för något?
I Viktorianska England?
Jag tror att det är när...
...rövhål blev väldigt dyra. Och, eh...
- Och när inflationen sköt i höjden... - Jaha?
...så sänktes priserna genom att ändra på räntan.
Föll botten ur marknaden då?
Vi hade hittat något som var unikt, eftersom piloten var så rolig. Den var...
...så oroväckande udda.
Vad är det sjätte populäraste pojknamnet i Tyskland?
Klaus.
- Nej... - Adolf!
Åh! Han sade "Adolf"!
- D'oh! - Minus tio!
- Det där blir 10 minuspoäng. - Det står ju "ph" där!
- Det är inte så... - Ja, jag vet.
Jag stavade det inte så när jag sade det.
Läskunnigheten hos vår researcher är det lite si och så med.
På den tiden, så var inte Stephen den nationella skatten som han nu blivit.
Han vara bara någon snubbe som råkade vara väldigt klipsk, som ni alla vet.
Folk frågar om Stephen verkligen ÄR så smart, varav jag svarar att han givetvis inte är.
Ingen kan veta alla de här grejerna!
QI är ett märkligt program eftersom att Stephen Fry leder det,
som är världens smartaste man, rent allmänt.
Sedan blir han tilldelande mängder av mer information på kort,
som han kan referera till.
Sedan ser han manuset på en skärm, för alla andra saker som han inte vet.
Och, i fall att han missat något,
så finns det något som ropar ytterligare fakta i hans öra.
Åh, nu har vi faktiskt fått lite av det senaste, här.
När han stannar upp såhär...
Så är det inte för att han försöker minnas saker, utan för att han lyssnar på någon.
Cruithne uttalas "Cruenia", som faktiskt är Keltiska.
Han vet i princip ingenting! Vet ni vad han kan saker om? Wagner!
Även innan jag var med i QI, så hade folk en bild av mig som någon sorts...
Någon slags rektorsfigur.
Bli inte nedslagen av att en yngre person vet mer än dig, Alan.
- Du borde väl vara van vid det? - Jag larvar mig bara, förlåt.
Eftersom att han är en sån lärartyp...
...så får det mig att vilja reta upp honom.
Varje gång han ser sig omkring, vill jag kasta pappersbollar i huvudet på honom.
F-O-L-K-M-O-R-D. Åh, nu har du hamnat i trubbel!
Jag tror att Stephen Fry skulle kunna bli en riktigt bra lärare, eftersom...
Eh...
Han skulle inte bli arg på en för att man larvar sig.
Jag skulle tycka det var jätteroligt om han skulle ha varit min lärare!
I och med detta, så tror jag givetvis att många av våra gäster utnyttjar det.
Speciellt Phill Jupitus, samt vissa andra, älskar att håna min...
Min vuxenhet, så att säga.
Vad är ölglasögon? Och vad är den latinska termen?
- Ölglasögon? - Ja.
- Vad är det? - När man har ölglasögon på sig,
betyder att man gillar någon som man i vanliga fall inte skulle gilla.
Jaha!
Det är någon som man skulle referera till som en "sjuglasare".
Stephen har inga ölglasögon, han har Madeira-pincené!
Jag kan tänka mig att Stephen skulle säga...
"Åh, du var fin! Mer Madeira?"
"En liten sherry?"
Eftersom jag inte kan...
...överträffa Fry på något sätt, så är det bästa jag kan göra, att flirta med honom.
Vilket får honom att bli... Det är som om han blir till...
...en Jane Austen-karaktär. Dessa glimtar av...
"Nej, men sluta! Sluta nu."
Hur många muskler finns det i era fingrar?
En, om du spelar dina kort rätt...
Jag tänker inte ens titta på dig.
Åh! Det där...
Du förskräcklige pojk!
Jag tänker INTE ge dig mer uppmärksamhet.
Men om jag sätter in pennan, då?
Jag gillar att ragga på honom.
Hemskt.
"Einigkeit und Recht und Freiheit, Für das deutsche Vaterland!"
"Danach laßt uns alle streben, Brüderlich mit Herz und Hand!"
Nu fick jag stånd.
Änså länge så har han inte slagit mig, men jag tror nog att Stephen någon gång,
kommer att göra det.
För jag gillar att driva iväg till horisonten, som ni nog vet?
Om jag kunde vara på en planet och kasta en Ewok i ett hav av mökar,
så skulle det vara...
- Det skulle vara... - Krossa den!
Det kan du inte, eftersom den skulle brytas sönder!
Ännu coolare!!!
Så, okej...
Så jag skulle kunna kasta Ewoker i sjöar gjorda av mökar?
Stephen brukar ge mig dessa blickar som säger: "Jag inser det faktum
att vi sitter här och pratar om att sätta styltor på apor..."
Men sedan så säger han: "Ja, svaret är bla, bla, bla."
Och sedan är allt som vanligt igen.
Det är alltid väldigt roligt att se Stephen vara trevlig och älskvärd
samtidigt som man säger någonting som är otroligt fånigt,
fullt medveten om att han är nära att drämma till en i huvudet,
med vad som bäst kan beskrivas med ganska vackra fakta.
Vad kallar man en vänsterhänt citron?
En potatis.
Nej, men du är något på spåret.
Jag syftar på hur molekyler är strukturerade.
Så du menar motsatsen till en citron?
Exakt. Den spegelvända bilden,
- av dess molekylära struktur. - En apelsin?
Vilket är rätt svar!
Där har ni en citron, som ni ser.
Sju poäng?
Här är en apelsin. Sju poäng? Det verkar vara din siffra!
Tillverkar man saxar för båda?
Eller bara...
Bara...
Bara till citroner?
Ja, något åt det hållet, Johnny.
Doftmolekylerna är strukturerade på exakt samma sätt, fast spegelvänt.
Och resultatet av detta är att en citron och en apelsin luktar olika.
Min favorit var när han pratade om skräddaren de hade på hans skola.
Det var... Det tyckte jag var jätteroligt!
Skräddaren på min förskola hette Gorringe, märkligt nog.
Jasså?
- Där våra uniformer tillverkades. - Hade du en skräddare?
Hade du en skräddare för kläderna du hade på dig när du var fem år?!
Det fanns...
Föddes du på 1850-talet?
Nej, nej. Vi hade...
"Nu ska jag mäta unge herrn, till hans shorts och mössa."
Vi hade en särskild skräddare, som tillhörde skolan...
Jaha. Det kunde du ju ha nämnt.
...som var ett skrädderi som hette Gorringe's, som tillverkade skoluniformer,
"Vilken sida börjar unge herrn på?"
- Jag skulle inte ha sagt något! - Då har man inget att oroa sig för.
"Det borde ni känna till, det står klottrat på toaletten."
Men, snälla!
Herregud. Varför nämnde jag ens det?
"Vill ni att jag mäter upp dig för era knäbyxor?"
Men, Gud!
"Skulle herrn vilja ha en kravatt när han ger sig ut på tur?"
Folk tror, har jag för mig...
..ibland, eh...
...tror antingen att jag vet allt, vilket är löjeväckande,
eller att jag låtsas som om att jag vet allt, vilket jag inte menar att göra.
Han är enormt vältalig och har tillräckligt med kunskap för att klara dig,
och han kan lura experter i sina egna ämnen.
Men...
Ibland så har han fel!
Okej, Stephen...
Åh, ja?
Oj, hejsan!
Jag har väntat på det här tillfället!
Oj, jösses!
Vad gör pingvinerna på Falklandsöarna när flygplan flyger över dem?
Fry, Cambridge!
Eh, de tittar upp och ramlar omkull. Ramlar på ryggen.
- Jasså!? - Japp.
Men, det var fel!
Åh Fry, din idiot!
Alan och Stephen representerar två olika sorter av intelligens.
De är båda väldigt intelligenta, men de tänker på olika sätt.
Stephen är mer av den akademiske typen. En eftertänksam intelligens.
Det är en blandning av det hemska engelska klassystemet, där jag är den
Oxbridge-utbildade officerstypen: Lång och Engelsk, medan han är som en...
Essexgrabb med lockigt hår.
Alan är intuitiv. Han är inte så mycket för att kunna fakta,
han formar information till nya saker.
Jag såg en dokumentär där de berättade
att Solen tillslut kommer att explodera, eller implodera, eller något.
Där allt kommer att försvinna.
- Det skulle väl inte hjälpa Mars? - Inklusive Jorden, menar jag.
Och på väg ut i rymden, så måste vi mellanlanda på Mars.
Jaha, jag trodde du menade att det fanns en bensinmack där.
Där det finns någon på parkeringen som försöker ansluta dig till Motormännen.
Människan KOMMER att lämna denna planet, Stephen. Det kommer vi!
Den vise har talat, damer och herrar!
Jag tror inte att programmet skulle ha fungerat utan de båda.
De balanserar ut varandra. Eftersom när Stephen berättat för Alan...
Temperaturomfånget där...
...mänskliga spermier kan överleva, är ganska smalt,
så brukar Alan säga saker som: "Okej, Stephen. Men..."
Kan spermier...
- Ja? - ...känna smärta?
Saken är, att det inte finns någon som vet svaret på detta.
Varken våra nissar, eller Stephen, eller någon forskare i Världen.
Och det är det som gör det så smaskigt.
Trots att Stephen är den skatt han är,
så vet han inte allt.
Och det roliga med detta är att han inte ens var förstaval som programledare.
Den jag egentligen ville ha var Michael Palin.
Jag minns att vi hade en väldigt trevlig lunch, där du... Eh...
...försökte pressa mig till att göra en ny typ av tv-program, som du beskrev ganska...
Ganska messianskt, måste jag säga.
Men jag tänkte...
"Jag ska kanske inte göra detta. Det här verkar ganska seriöst,
det här med att vara programledare och kontrollera folk."
Och så fick jag en tanke i bakhuvudet:
"Om jag är programledare så kommer jag återigen att vara den neutrale
ordningsmannen i mitten"
I själva verket så ville jag själv bara vara väldigt löjlig.
Jag försökte övertala honom i 2 timmar. Men han gick inte med på det.
Jag återvände sedan till kontoret och tyckte det var en katastrof.
Jag sade sedan till vårt researchteam att vi hade misslyckats.
Det här kommer inte att funka.
Jag var helt rådlös, och det tog mig runt ett dygn för mig att tänka:
"Jag får väl gå och fråga Stephen om han vill leda pilotprogrammet."
Jag kunde inte ens tänka tanken om att bli förolämpad av tanken,
om att Michael Palin var förstaval, för jag förstod fullständigt
att han skulle varit briljant som det.
Jag insåg att...
...det här skulle vara något som jag inte skulle kunna göra,
eftersom att QI har blivit detta enorma varumärke, med ett sorts...
Eh... Det finns ju överallt.
Så jag kände att detta inte bara skulle vara något
som man gjorde varje onsdagseftermiddag,
för att sedan kunna fortsätta med mina reseprogram.
En av sakerna som man borde lära sig i skolan,
är att omfamna misslyckanden när de sker.
Eftersom det som 20 år tidigare sågs som ett misslyckande,
inte behöver bli ett efteråt.
Mycket av John Lloyds planering...
...om hur QI skulle fungera, höll han hemligt för mig!
Och, eh... Detta var...
Jag upptäckte senare att detta var med avsikt, eftersom han behövde en syndabock,
han behövde en idiot.
Nej, nej, nej! Inte vita medelklass- människor som försöker rappa!
Nej, nej, nej! Gör det inte! Nej, snälla!
Okej. Nej.
- Cruithne! - Så pinsamt.
Jag har insett nu, att i hans hjärna så har han alltid sett mig med en dumstrut på huvudet.
När jag var med för första gången, så vände sig Alan mot mig och sade:
"Jag är glad att du är här, vanligtvis så är det JAG som är den korkade."
När det kommer till... Det är nog den finaste komplimangen jag någonsin fått.
Jag ska nog använda det på reklambladen för min turné.
"Jösses, jag som trodde att JAG var trög!" - Alan Davies.
Det finns 923 ord i det engelska språket som stavas med "CIE" i dem.
- Behöver vi nämna alla? - Nej.
Det behöver ni inte, men nämn några.
"Ceiling!"
- Nej, det stavas "CEI". - Jaha.
- Men, du sade ju "CEI"! - Nej, nej, nej!
- Så det är I före C, förutom efter C? - Ja.
Då är vi ju ute efter ord där E kommer efter C, eller hur?
Nej.
Nej. Regeln säger att det stavas "CEI", enligt vad som är sagt.
Jaha, så det du säger är fel!?
- Det finns 923... - Jag vet ett där det inte är så!
- Jaha? - "Ceiling". Vilket inte är ett!
- Nej! - "Ceiling" är INTE ett.
NEJ!
"Ceiling" är INTE ett av de orden som du är ute efter!
- Ja, jag vill ha ett SOM jag letar efter. - Det stämmer!
Därför upprepar jag mitt svar när jag säger att det INTE är "ceiling".
- Jag letar efter de jag letar efter. - Letar du efter de du letar efter?
Ja, så ge mig något med "CIE".
"Ceiling?"
Herregud! Snart exploderar jag.
Kan du ens tänka rationella tankar!?
Är du... Du KAN inte vara så här dum?
- Du har förstört... - Du KAN inte vara...
Det som hände, speciellt i de tidigaste avsnitten,
var att deltagarna inte riktigt visste vad de skulle göra.
De visste inte huruvida de skulle...
...försöka svara rätt få frågorna. De visste inte om det spelade någon roll.
Men de kände att det spelade roll eftersom att det fanns kameror och publik där,
och därför så skulle man se dum ut.
Så därför så brukade jag bara... Pladdra på, och ge svar,
trycka på knappen och säga saker bara för att hålla bollen i rullning, typ.
Jag kan berätta något om apelsiner.
- Jasså, vaddå? - De är inte den enda frukten.
De är INTE den enda frukten!
Alan är...
Han har en sån intressant roll i detta.
Eftersom...
...han verkar inte kunna...
Någonting. Jag är förbluffad över hur han ens kan fungera som människa, men...
På något sätt så bidrar han.
Han ställer de frågor som jag skulle skämmas över att ställa.
Om man plockade upp alla fiskar...
...och alla valar...
...och allt annat från havet...
Ja?
- Hur långt ner skulle... - De skulle dö!
Alan...
...är väldigt bra på detta, men varje gång som jag är med, så...
Den enda riktiga...
...utmaningen för mig, på ett sätt, är...
...att försöka vara dummare än Alan.
Min avsikt är att försöka stjäla kronan från honom.
Jag älskar det faktum att Alan tappar motivationen
varje gång som vi talar om Aristoteles eller Plinius.
Och så börjar vi denna kväll med Alans favoritämne, faktiskt,
vilket är de gamla Grekerna.
- Åh. - Japp!
Han tycker att de gamla klassiska filosoferna är så irriterande,
eftersom de hade fel i det mesta, men samtidigt så hade de inte de!
Vad VI kallar för blått, kallade de för något annat!
Nja, de gamla Grekerna kallade inte någonting för blått.
- Så de kollade aldrig upp!? - Nej, de kallade inte NÅGOT blått.
- Hade de inga färger? - Inget ord för blått.
De hade färger, men de hade inget ord för blått, det stämmer!
Inte blått? Vad sade de då? Himlen?
Brons.
Brons!?
Ja, de kallade det för brons. Homeros kallade det bronsfärgat.
Jag orkar inte med de där Grekerna!
Men utan dem så skulle vi inte vara här.
Vilket skitsnack! Det säger du ju varje vecka.
Eftersom att det är sant! Utan dem...
Vad menar du med att vi inte skulle vara här?
Logik, matematik, harmoni, demokrati, rättvisa...
Men det har ju ingenting att göra med...
Folk som knullat i årtionden, och sedan fått fram mig!
Vi skulle inte ha television.
Du vore INGENTING om det inte var för televisionen. Det vet jag mer än någon!
Att se Alan skaka på huvudet i avsky, finner jag helt underbart.
Varje gång som jag nämner Plinius, så ser jag honom tappa motivationen.
Det alternativa botemedlet för inkontinens,
var att svepa ett glas sött vin,
blandat friskt med askan av en bränd grispenis, eh...
Och sedan kissa i din, eller i din grannes hundkorg.
Vi har inte hittat på det här.
Jag kan tänka mig att grisen säger:
"Kul för dig att DU fortfarande kan pissa!"
Han är givetvis, vilket jag tvekar på om jag ska avslöja detta för världen...
Väldigt intelligent.
- En ganska intressant sak... - Jaha? Låt höra.
Flickmyggor är de som sticker en och suger ens blod.
Det stämmer.
Pojkmyggor är inte så farliga.
- Sant. - Poäng?
Du fick din poäng framförd, men du kommer inte att FÅ några.
Men...
Det finns en annan sida av honom,
som är väldigt, fantastiskt illvillig. Han är lite som en...
Han är lite som en hundvalp som hela tiden springer in i spegeln.
Vad är världens längsta djur?
- Åh! - Var det jag?
Ja.
Eh, det skulle vara blåvalen.
Det mesta som jag skrattat i programmet, var när Julian Clary var med.
Han berättade om när han träffade Drottningen, och sket på sig.
Jag var gasig när jag träffade Drottningen.
Släppte du ut dem?
Jag var tvungen, men tyvärr så sket jag på mig.
Ni hörde det här först, mina damer och herrar!
Och...?
Ja, hon...
Hon hade också upplevt det.
Hade hon?!
Hon bara... Gav mig den där blicken.
Och fortsatte snabbt vidare.
Jag försökte dra tillbaka det genom att klämma åt.
Som man kan göra, men...
Var muskeln lite slapp där nere vid tillfället?
Va?!
Förlåt mig!
När vi spelar in programmet så är det som att ha kattungar, eftersom...
Det är den enda delen av processen som vi inte har någon kontroll över.
"Graculus" är en kaja.
Nej, en kaja heter Corvus Monegula.
Jo, men det finns ett annat ord. Det verkliga latinska namnet...
Det verkliga latinska namnet för en kaja var "Graculus".
Okej, Stephen. Vi behöver inte bli ovänner över detta.
Nej, nej, det är vad...
Nej, jag menar att det verkliga latinska...
- Nej. - Nej nej, det är intressant.
Romarna kallade faktiskt fåglar för saker innan de fick...
Kära nån, kära nån, kära nån.
Det finns något där nere!
Jag beklagar. Jag beklagar verkligen!
Sean...
Det finns en portal till underjorden här, det är jättelarvigt!
Om de ska spela in ett avsnitt som man själv skrivit manus till, så...
Man blir rätt spänd när det sätts igång. Vi repeterar först,
och sedan så börjar själva programmet.
Och...
Man hoppas verkligen att det man har skrivit fungerar för panelen,
och att de kan arbeta med det och komma på roliga saker.
På tal om kristendomen, Rich. Kunde Jesus gå på vaniljkräm?
Va!?
Det lät som en sarkastisk fråga som man kunde ha frågat Jesus om.
"Jasså, vatten? Jättebra, men kan du gå på vaniljkräm, då?"
Det är inte så mycket en fråga om han kunde det, Stephen, jag menar...
- Vaddå? Menar du att han gjorde det? - Det gjorde han.
Jag menar, det var rätt svårt att stoppa honom, faktiskt.
Det här... Det här har man upptäckt genom forskning rätt nyligen.
Det var en av vår herres favoritsysselsättningar.
Strunt i brödet och fisken, "Kolla vad jag har till efterrätt."
"Kan någon hålla i mina skor?" Och så brukade han...
Du vet, så gjorde han det...
Välkomna, allihopa. Detta är vårt första möte,
i förberedelserna inför säsong J av QI.
Från allra första början, så började jag kalla våra researchers på QI, för "nissar",
eftersom jag ser dem som små Nibelungen i Wagner-operan,
med sina små hackor, som de använder på det enorma berget av kunskap,
och får fram dessa små fantastiska skinande klumpar
som de drar fram i sina skottkärror.
En av våra researchers under den först säsongen, hade faktiskt läst igenom
hela Engelsk-Albanska ordboken, bara för att kunna få med två frågor i programmet.
Om man verkligen vill förstå sig på saker, och verkligen vill gå till botten med...
...med hur saker fungerar, så måste man verkligen ställa dumma och enkla frågor.
De har alla olika bakgrund och kommer från olika skolor,
de har alla olika åldrar, eh...
Men det de har gemensamt är att de alla har en ostoppbar nyfikenhet.
Här har vi två bollar, okej? Om man släpper en av dem...
Så studsar den.
Släpper man denna boll...
...så studsar den med.
Vad skulle hända om jag släpper dessa bollar samtidigt?
- Eh... - Samma sak.
Den ena hamnar där borta...
Du kan nog ha rätt.
- Hoppsan! - Oj, kära nån!
Jag tror att det som får det att funka är kombinationen av
att prata om ämnen som man normalt inte får prata om på TV,
eftersom de anses vara svåra, eller esoteriska, eller tråkiga.
Det var här vi upptäckte att kalcium faktiskt är en metall, otroligt nog.
Och att det faktiskt är den vanligaste metallen i kroppen. En bra QI-fråga.
För att sedan ge dessa frågor till en panel av briljanta komiker, och en programledare
som lägger upp det på ett sätt som gör att de kan hitta något minnesvärt i det.
Chelmsford har den största avdelningen för brännskadade i Europa.
Märkligt nog så heter parlamentsledamoten för Chelmsford West, Simon Burns.
Men, eftersom han tagit en "Douglas" på universitetet, så kallas han för...?
"Third Degree Burns."
Det är det som en av de riktigt bra sakerna med QI, är att...
De verkar ha fått tillgång till en sorts bottenlös källa av... Av kunskap.
Vi kommer på saker och frågor om saker som bara VI tycker är intressanta.
Det är bra utlärning, faktiskt. Som den där bra läraren i skolan,
som hittar intressanta sätt att prata om saker som, ni vet,
tusentals andra barn skulle tycka vara ett sådant otroligt tråkigt ämne.
Vi oroar oss inte om vad folk tycker om frågorna,
vi gör bara det VI gillar. Och...
Vi tänker alltid att om VI finner något intressant,
så kommer alla andra att finna det intressant också.
Deras tungor är tyngre än en elefant.
Bara en enda blåvals tunga är tyngre än en hel elefant.
- En blåvals tunga?! - Deras hjärtan...
...är lika stora som en mindre stadsjeep.
Om man vilja göra en grej om grus, så är det upp till oss att ta reda på
om det ens FINNS något intressant att säga om grus, och inte bara säga:
"Nej, ni kan inte göra en grej om grus, det är på tok för tråkigt."
Oavsett om det handlar om vad mattor är gjorda av, eller...
Eller hur snabbt Jorden snurrar, eller vad det nu kan vara, så är det...
Så... Ger det vatten på vår kvarn.
Det har visat sig att kvinnor har förmågan att känna lukten av rädsla.
Det denna forskare vid namn Grammer gjorde,
var att låta mängder av kvinnor se på film. Vissa av dessa var skräckfilmer.
Alla av dessa kvinnor hade dessa kuddar under sina armar.
Sedan fick andra kvinnor lukta på dem.
De kunde sedan helt korrekt, identifiera de kvinnor som hade blivit skrämda.
Är du säker på att detta inte är någon form av mjukporr?
Man skulle ju kunna tro det!
QI-nissarna, de är... Jag menar,
antingen så skulle de vara världens bästa eller sämsta frågesportslag.
Detta för att vi känner till alla dessa märkliga saker, och kompletterar varandra.
Vi vet mängder av saker, samtidigt som vi inte gör det.
Huvudstaden på Honduras, t.ex. Fråga mig vad huvudstaden på Honduras heter.
- Vad heter huvudstaden på Honduras? - Tegucigalpa.
Det visste jag ju redan. Men, rent allmänt så är vi inte bra på sådana saker.
Vi är som X-Men. Vi har alla olika typer av superkrafter.
Min grej är djurs genitalier.
DÄR har ni något intressant, deras genitalier.
Jag är...
- Ge mig längden av en blåvals penis! - En Nissan Micra.
Ge dig längden av en blåvals penis?
Japp. Ge mig det nu!
Ärligt talat, Stephen, så tror jag inte att jag kan prestera så mycket!
Åh, där blev jag besviken. Nåväl, en blåval...
- Så lång! Typ så lång. - Ja.
En armslängd.
Nej nej, min herre, den är närmare 5 meter lång!
- Åh, herrejävlar! - Fem meter lång!
Om QI-nissarna skulle påminna mig om någon grupp av människor...
Så tänker jag på de i Bletchley Park, som knäckte Enigma-koden.
De är en märklig blandning av schackspelare,
piprökande matematiker och korsordslösande filurer,
som alla samlats för att bidra med sin expertis i deras annorlunda syn på världen.
Och i deras eviga nyfikenhet.
Vi brukar ha möten där vi plöjer igenom
denna enorma korg med frågor som vi alla har samlat ihop.
De blir alla sedan graderade från 1 till 5.
Ettorna går direkt in i programmet, och består av briljanta frågor och bra ämnen.
Tvåorna är ett bra ämne, men behöver jobbas lite med innan,
för att kunna ge panelen någonting intressant och roligt att bygga på.
Treorna är dem vi är osäkra på.
Fyrorna borde egentligen vara femmor, men där vi är snälla.
Medan femmorna kastar vi direkt i vår s.k. "hink av förtvivlan".
Angående det där med slöseri av skatte- medel, så skrevs det en artikel år 1906
om "Tjockisen i Peckham", vid namn John Trundley.
- Han fick byggd en särskild... - Speciella behov.
Kommunen byggde en särskild 183 meter lång järnväg åt honom,
eftersom han var för tjock för att kunna gå till skolan.
- Eh... - Det är ju fantastiskt!
Förmodligen det allra första slöseriet.
När vi sedan blivit klara med det, och graderat alla frågorna,
så går vi igenom dem för att se om det finns något gemensamt tema bland dem
som man kan plocka ut. Och hittar man ett generellt, översträckande tema,
så använder vi dessa frågor och ser i vilken ordning vi kan använda dem i programmet.
Så förutom att de ska ligga till grund för ett bra avsnitt, efter vi klippt det,
så måste de funka när vi spelar in programmet inför publik i två timmar,
och försöka att göra det lika roligt för dem som sitter i publiken.
Min absoluta favoritdel av processen,
är när jag vanligtvis sitter i ljudbåset för att kolla på programmet,
och när publiken, som består av hundratals människor,
alla blir extatiska. Vissa av dem svimmar eftersom de är så glada att komma till studion.
Vi har längst väntetid på biljetter, om man bortser från Top Gear.
Folk blir väldigt upphetsade. Det är därför som jag jämt är med,
trots att vi nu gjort över 130 avsnitt.
- Vem är din favoritdeltagare? - Sandi Toksvig.
- Hon är med ikväll. - Vem?
Oj, wow! Fant... På riktigt? Oj, wow!
Fantastiskt!
Sedan börjar musiken, och när applåderna kommer,
och Stephen säger: "God kväll, god kväll, god kväll",
Vilket jag älskar. Det är så roligt!
Gooooooooooooooooooood kväll, god kväll, god kväll,
god kväll, god kväll,
god kväll! Välkomna till QI!
Jag brukar komma till omklädningsrummet vid 15-tiden.
Innan det så svänger jag förbi kontoret där allt produktionsfolk finns
för att plocka upp mina kort och mitt färdigskrivna manus,
och en överstrykningspenna. Sedan går jag ner på scenen
och repeterar tillsammans med statister som ersätter gästerna.
Sedan fixas det med videoklippen i bakgrunden, sedan fixas det med ljudet,
och ibland har vi rekvisita, där kamerorna behöver fixas med,
så att allt ska kunna flyta på när det väl är dags för inspelning.
Testar din öronsnäcka, Stephen.
Ja, jag hör er klart och tydligt. Det kommer en liten man i mitt...
Som TALAR i mitt öra, och nej... Nej!
Nu så!
Och, eh...
Han säger till mig att vi är redo att börja.
Det är lätt att glömma att när man tittar på ett program som är klippt till en halvtimme,
att de faktiskt har suttit där i två timmar framför en studiopublik.
Ska vi injicera lite testosteron i rummet, eller?
Nej, det behöver vi inte. Vi kan istället introducera Alan Davies!
Det här är riktigt svårt för vem som helst, t.o.m. för dessa begåvade ståuppkomiker.
Detta eftersom vi inte ber dem att dra några skämt om saker som de brukar göra.
Det blir inga svärmorsskämt, liksom.
Vi ber dem att skämta om saker som bilateral gynadromorfisk hermafrodism.
Vilket är... Det är inte lätt att spontant komma på något om det,
och sedan säga något som är roligt om det.
Vad kom först, hönan eller ägget?
Hönan.
Nej!
- Ägget. - Ägget är rätt svar, ja.
Som det där skämtet om en höna och ett ägg som nyss legat med varandra.
Så ligger de där och tar en cigg efteråt.
Varav hönan säger till ägget: "Ja, det svarar ju på DEN gamla frågan!"
Det händer nästan aldrig att frågan som vi skrivit,
har fått det svar som vi förväntade oss.
Det enda tillfället, som jag minns, och som vi lagt märke till,
att det blev som vi förväntat oss, var den fantastiska frågan
om varför det tog så lång tid för ätbara sköldpaddor att få sina vetenskapliga namn.
Är de särskilt stridslystna? "Om ni...
...ger mig ett namn, så stämmer jag er."
Nej, så var det inte. Bra tänkt, dock.
Nej, de hade en annan egenskap som verkligen var till deras nackdel.
- Hade sköldpaddorna det? - Ja.
- De smakade gott. - De smakade otroligt gott!
Alla... Jag menar, alla som...
Så alla som såg en, kunde inte komma på ett namn för den?
Var de bara tvungna att äta upp den? På en gång?
- "Vi behöver en av de där..." - Ja.
"Jag vet inte vad de heter."
- Vet ni... - Ta en bara. De är RIKTIGT...
- ...riktigt goda! - Det finns inget...
- Vi kallar dem bara för "middag". - Det finns inget latinskt namn
för pistascher heller. Precis likadant. Ingen ville göra sig besväret.
"Lägg ner din latinska! Ät dem, bara, de smakar jättegott!"
- Tyvärr, så vad det som hände... - Inget för Maltesers heller.
Ingen av dem lyckades...
Det är sant! Ingen av dem lyckades ta sig till London.
INGEN av dem kom ens till Europa.
"Okej, DEN HÄR gången ska vi lyckas ta med en direkt till London."
"Nej! Låt den vara. Den ska med oss tillbaka!"
På färjan över till Dover, så ser man en snubbe som gör såhär...
Som lämnar hytten där sköldpaddorna bor.
- Okej, lyssna nu... - "Nej, jag har inte ätit dem."
När programmet väl är igång så kan man inte göra speciellt mycket åt det.
Vi sitter i en liten låda precis bakom publiken,
där vår producent "Flash" jobbar tillsammans med vår regissör.
Och om något kommer upp under programmets gång, som när någon av deltagarna
ifrågasätter våra fakta, eller ställer en fråga som de själv kommer på,
där vi inte är säkra över svaret.
Då brukar vi rusa ut därifrån för att kolla svaret, och...
Helst gör vi det innan de släpper det, det är det vi strävar efter.
Jag känner till något vad det gäller statyer av militärer.
- Jasså? - Som sitter på hästar.
Om hästen står på bakbenen, såhär, betyder det att de dog i strid.
Står den med ett ben upp, betyder det att de dog i tjänst, men inte i strid.
Står de på alla fyra, betyder det att de bara dog flera år senare.
Stämmer det? Det hade...
- Det låter trovärdigt. - Det är helt sant!
Jag ska kolla med våra nissar... Oj, de skriver till mig nu:
"Detta är en vandringssägen, som INTE är sann!", står det är.
De är riktigt kvicka!
De bästa deltagarna i programmet är de som i princip inte bryr sig om...
...innehållet i frågan, och säger vad fasen de själva känner för.
Strumporna som han i mitten har på sig är väldigt långa, och...
I fall ni undrar, så är det något som jag själv nyligen börjat med.
Jag föredrar numera den längre strumpan.
Är det så? Kan du föra oss igenom ditt resonemang?
Det kan jag. Nu kommer jag visa er gentlemannens strumpa.
Halvstrumpa. Det kallas för en halvstrumpa.
Jo? Du som är kvinna, du kommer säkert tro att min strumpa kommer att ta slut
MYCKET tidigare än vad den gör.
Kolla in det här. Ser ni? Nu har jag väl kommit till slutet?
- Oj, kära nån! - Nu är vi väl där? Nej!
- Oj, jösses! - Nu då?
Han har strumpbyxor!
Därför är jag... Får jag säga...?
Inte så mycket till Jo, men Stephen, Alan och Sean, ni MÅSTE prova på detta!
Det ger en känsla av säkerhet.
Fast de får dig att se ut som en idiot.
Många gånger så spårar det ur totalt.
Och det får mig att känna mig illa till mods just då,
men om sanningen ska fram, så har resultatet blivit väldigt bra TV.
Jag tänker först och främst på...
Scenen där de talade om Parthenon.
Där alla började sjunga, ledda av Bill Bailey och Jimmy Carr.
Sånt GÅR inte att skriva i manus.
Det sägs om, Akrok... Aprok...
Akropolis, där, där Parthenon-non ligger...
- Det sägs om Akropolis där... - Är det de magiska orden?
Det SÄGS om Akropolis, där Parthenon ligger...
Att det...
Han fortsatte snubbla på det. Han gör ju ALDRIG fel.
Stephen HATAR att staka sig.
Det sägs om Akropolis, där Parthenon ligger.
Och, så klart, när jag insåg vad jag höll på med, påverkade det mig,
och det blev alltmer omöjligt.
Kan jag skriva ner det?
Läs det du, det står där!
Men nu måste du ju berätta för oss!
Det sägs om Akropolis, där Parthenon ligger...
...att det inte finns några räta linjer!
Jag har gjort TV nu i... Närmare 35 år.
Och det jag kan säga är att QI är det roligaste och trevligaste programmet
som jag någonsin producerat.
Min favoritdel av produktionsprocessen är definitivt klippningen.
Vi tar då alla delarna med oss och gör någonting av det.
Det finns där inne, någonstans. Det är bara en fråga om att hitta det.
Lite som när en skulptör gör med en stor bit sten, och någonstans där inne,
så finns det en bild, eller en staty av David.
Avsnitten brukar vanligtvis bli något annorlunda
från vad som kommer ut genom dörren i studion.
Jag menar, det är rätt svårt att klippa ner det till 44 minuter.
Att gå från 44 minuter till 29, är ÄNNU svårare, eftersom...
Man klipper ner ett program som man gillar.
Man klipper ner ett program som innehåller de saker som man är mest intresserad av.
De grejerna som man skrattar mest åt.
Balansen av frågor finns redan där innan vi klipper programmet.
Men det vi gör är att vi förstärker det som redan finns där.
Om det finns en liten tankepaus i programmet
innan de svarar, ett "hmmm", och liknande,
så klipper vi bort det för att få produktionen att se lite smidigare ut.
Kolla in det här.
Eh... Nu fortsätter vi.
Jag tror att QI's grundpublik, inte ens är en grundpublik.
Det är det som är så bra, att det är ett väldigt brett program.
Något för alla som är intresserade av saker.
Jag tror att publiken har blivit allt bredare sedan QI startade.
Många personer som jag...
...inte trott skulle se QI, gör det, och älskar det,
och har tagit med sig mängder av fakta och kunskap,
och samtidigt haft riktigt roligt under tiden.
Det är gammaldags BBC-underhållning för alla.
Vi har mängder av tonåringar som kollar.
Och jag tror att speciellt skolbarn gillar programmet,
eftersom vi beter oss som om vi vore i ett väldigt bångstyrigt klassrum.
Det främsta som jag gillar med QI, är den rappa humorn.
Typ, varje gång som jag ser det, så lär jag mig någonting nytt.
Jag gillar det faktum att de har mängder av fakta.
För mig så är fakta det som gör det.
När man återupplivade någon, så blåste man upp rök i rumpan...
Jag tycker att det finns något med QI, som gör det roligare än att gå i skolan.
Eller så är det som skolan BORDE vara.
Hur kan skolan vara mer som QI? Jo, lärarna skulle ju kunna använda
intressanta fakta som får en att skratta, och komma ihåg saker, och...
Mer än bara läsa saker från böcker och skriva ner det.
Interaktiva saker. Som det är här,
där man kan lära sig saker samtidigt som man har det roligt.
Vi larvar ju oss hela tiden.
När vi får något att göra, en uppgift att utföra,
så gör vi dem fel med avsikt, och har ibland sönder utrustningen.
- Nu vill jag ju såga något. - Ja, de här tillhör...
Jag vill bara säga...
Att vi fått LÅNA dessa från Trädgårdsmuseet...
Det funkar! Det funkar! Ser ni?
Det funkar verkligen!
Oj, jösses!
Jag hoppas att den inte går sönder.
Jag ska säga er...
Jag önskar verkligen att de inte tillverkat inredningen av asbest.
Vi har haft mycket bra rekvisita. Vissa av dem fick jag inte röra.
Jag minns ett gevär som man kunde skjuta runt hörn med.
När jag försökte ta den, så sparkade Stephen mig nästan!
Lek INTE med den, vi har blivit ombedda att inte låta någon annan röra den.
- Den är tyvärr väldigt värdefull. - Jag skulle få den att gå över skrivbordet!
Ja, men...
Jag beklagar.
Fattar inte att jag inte får leka med den!
Tyvärr så fick jag specifika instruktioner om att Alan inte får röra den.
Den är väldigt värdefull.
Jag gillar det faktum att det någonstans finns en lapp där det står:
"Maskingevär. Enbart för Stephen Frys bruk."
Men, vissa saker FICK jag röra.
Och då, så... Då kan vi ha det RIKTIGT roligt.
Och jag har alltid gillat... Efter ett tag fick jag en bänk,
där jag kunde hitta saker i.
Alan...
Jag har för mig att det ligger något i din bänk.
- Är det så? - Ja. Har du inte tittat?
Som en skolpojke. Sådär!
Nu så...
- Vad är det där? - En luffasvamp.
Och vart kommer luffasvampar från?
Badrummet.
Det blir allt svårare att hitta...
...speciellt Allmän Okunskap-frågor,
eftersom det finns begränsat med missuppfattningar saker som folk har,
samt att det bara finns begränsat med saker som folk vet, men som är felaktiga.
Det finns en grej i James Bond-böckerna om sumobrottare som kan dra in...
- Det är... Jag tror det är sant. - Nej, nej.
Nej, det stämmer inte alls. Det har vi läst om.
En annan sak, och ingen gillar det här, men detta är också en sådan sak,
i Goldfinger, tror jag. När han skjuter sitt vapen inne i ett flygplan,
varav Goldfinger sugs ut genom...
Det är också inte sant.
När det kommer till resten av programmet...
...så finns det inte många tecken på att det kommer att ta slut.
Om något, så finns det en oroväckande mängd med fler saker att lära sig,
än det fanns när vi började med programmet.
Tanken om att ägna varje säsong till varje bokstav i alfabetet,
uppstod på ett väldigt märkligt sett. Efter att vi gjort pilotprogrammet,
så gick vi till en förläggare för att kanske göra en bok av det.
Boken om A.
Vi har ju gjort 10 QI-böcker, som, tro det eller ej,
blivit översatt till 32 olika språk,
men de ville inte göra ett uppslagsverk om saker som börjar på A.
De ville ha något mer blandat, som pilotavsnittet.
Jag gav då förslaget om vi gjorde en säsong på TV om bokstaven A,
och sedan en bok om A, och en om B, och en om C.
Varav de tyckte att det var en bra idé!
"Det kan vi definitivt göra."
Så vi återvände till kontoret och sade: "Okej, de vi kommer att göra, är,
att vi kommer göra 12 avsnitt som alla handlar om bokstaven A."
Vi skrattade åt det under hela efter- middagen och tänkte att det var omöjligt.
Vi tänkte att det inte skulle gå, det skulle vara helt omöjligt.
Förlaget köpte dock aldrig idén, i slutändan.
Det väldigt kluriga systemet att basera det runt bokstäverna i alfabetet,
det låter som, ni vet...
...föreslår att programmet KOMMER att ta slut efter 26 säsonger.
Fast, 26 säsonger är rätt ju bra...
...för de flesta program, så därför så är det en väldigt smart idé.
Idén att...
...varje bokstav skulle vara i centrum för varje säsong, kom rätt tidigt.
Detta innebär att jag kommer vara 62 år när serien kommer till sitt slut.
Det var en extraordinär uppvisning av...
...hybris från John Lloyds sida, att...
Att första säsongen av serien skulle handla om saker som börjar på A,
gav bilden av att han hade självförtroendet till att det skulle gå genom hela alfabetet.
Jag hoppas att serien kommer ta sig till Z, även om jag sitter i rullstol,
att någon kommer att ta över skeppet efter mig.
När QI är som bäst, så är det vad television handlar om.
Den där grejen, ni vet, när jag tittar på programmet, när jag...
Om jag inte är med i det, så tittar jag på det, och...
Och där... Där... Det är bara...
Man spenderar tid i trevligt sällskap.
De ser verkligen ut som små människoarmar.
De gör det!
Jag tror att det där är en person. Det där är Påven.
- Hans händer... - Hörru!
Jaha, jag förstår. Det till höger är en bäver!
Jaha, du menar DE DÄR små armarna. Jo, du har rätt. De där framtassarna...
Kolla in hans små... De ser ut som små händer.
Det är ju det som Påven tänker. Han tänker:
- "Ja, han har små händer..." - Det gör de båda, Stephen.
Se säger: "Är ni redo att beställa?" Och han säger: "Ska jag välja bäver?"
Jag har ofta märkt, att när jag är med,
och när Stephen börjar prata om något, så har jag börjat tänka
att jag faktiskt vet en väldig massa saker. Vilket jag inte ens var medveten om.
Det är en av de sakerna som är fascinerande med hjärnan, vad som lagras i den.
Jag har ofta undrat om varför man inte kan...
Om det bara är 1 mil upp till det som vi kallar för rymden,
varför kan man inte bara bygga en stege?
Jag menar, det borde väl inte vara omöjligt för människan att bygga en stege?
En som går rakt upp. Sedan så kunde man klättra på den, utan att krångla till det.
Ja...
- Tillsammans med några syretankar... - Ja.
Jo, syretankar behövs, eller varför inte en hiss?
Ja, en hiss hade varit bra.
Varför ska vi ut i rymden, när det inte finns något där ute?
- Eller hur? - Inte mycket.
Det skulle se ut som Norfolk.
Hörru...
Du får du passa dig!
Vi som människor, rent generellt sett,
tar in mycket mer information än vad vi är medvetna om, varenda dag.
Och vad det här programmet gör, är att...
Genom att slumpmässigt öppna en massa dörrar,
och tända en massa synapser i hjärnan, lyckas låsa upp all denna information,
som man tidigare inte ens visste att man kunde.
Man lär sig saker medan man tittar på det, det är ytterligare ett sådant...
Ett sådant kreativt program, där man omedvetet... Ni vet...
Min pappa brukar vakna upp mitt i natten och skrika: "Pythagoras sats!"
På grund av er.
Och nu så sover min mor i ett annat rum.
Udda fakta har börjat fastnat i min hjärna som ett resultat av att ha gjort både
"The unbelievable truth" och QI. Fast jag kan inte alltid minnas...
Det är som en dåligt sammansatt sida på Wikipedia.
Jag har inte tillräckligt många källor för informationen jag har i mitt huvud.
Alla saker som jag lärt mig, eller rättare sagt inte lärt mig,
av allt jag lyssnat på, allt jag hört, allt jag pratat om, så finns det inte...
Jag kommer inte ihåg... Jag menar, Alan har lärt sig
att det finns några saker om månar som han har lärt sig.
Hur många månar har Jorden?
Den har...
Ja?
Jorden har EN måne, som är gjord av ost!
Åh!
Tyvärr så förlorar du 10 poäng.
- Men den HAR ju en måne! - Nej.
Den kallas ju för Månen!
EN måne, ja.
Jag har inget mer att tillägga.
Jag lär mig ingenting. Jag minns inte det minsta.
Det är fantastiska saker som man glömmer bort lika snabbt.
För det här är något mer än fakta.
Man försöker hålla sig uppdaterad genom att läsa tidningen,
och läsa alla smånotiser om vad som händer.
Men man tror, faktiskt, även om man läst, ni vet,
minst 8 sidor i the Telegraph varje dag, att det kan hjälpa en, men...
Nej, är man med i QI så önskar man att man lyssnat mer under hela sitt liv.
Jag är 40, så jag har haft 40 år av förarbete.
Jag tror att det är så man måste se på detta program.
Man har förberett sig lika länge som man har levt.
Vad som helst kan komma upp, och då KAN man ju ha upplevt det.
Det är som cricket i jämförelse med de buffliga fotbollspelarna
som är med i "Mock the Week". Det är väldigt avslappnat,
och man har ganska svävande konversationer.
Det har en varm och hjälpsam atmosfär,
och det finns inga svar som rätt eller fel.
Det är ingen som avbryter och rättar en.
Det är bara denna vackra petriskål, där... Ni vet,
där vackert mögel får växa. Ett mögel av komik.
De bästa deltagarna kommer igång av sig själva.
De är de som inte oroar sig över vad frågorna kommer handla om,
vem de sitter bredvid, huruvida de blir tilltalade, eller inte,
huruvida Stephen är spydig mot dem, eller inte, vilket han kan vara ibland.
Jag visste inte hur mycket det var som jag INTE visste, tills jag var med i programmet.
Jag vågar inte ens gå på bussen nu!
Jag älskade att vara med i "Mock the Week", eftersom de var min grupp.
Med alla... De tillhör min årsgrupp, vi växte alla upp tillsammans.
Men det här känns som att bli inkallad till rektorn.
Så det är lite skrämmande. Man är lite FÖR villig att imponera!
Om han tycker att man säger något riktigt korkat, så kommer han påpeka det!
- Jag kan berätta vad det var... - Jaha?
Om det var 1955, så var det Elvis Presley.
- Eh... Bredare. Mer... - Rock 'n roll!
"Rock 'n roll" är rätt svar! Ja, de sade faktiskt det.
Jag ser inte så dum ut nu, eller hur?
Inte FULLT så dum, Rob, det gör du inte.
Det gör du inte. Men allt är relativt.
Eh... Ja.
Det är den intellektuella motsvarigheten till att inte ha tillräckligt med växel.
Någonsin.
Första gången som jag var med, så kändes det som att ingen visste vem jag var,
och jag kände att jag hade jag var kompetent och att allt skulle gå bra.
Men, jag kände verkligen att om jag inte sagt något på ett tag,
att alla började oroa sig för mig.
Att de tänkte: "Är det här någon sorts utfyllare som de bjudit in,
eftersom någon bra tackade nej?"
Om alla deltagare var som David Mitchell, så skulle det vara som...
Fyra lådor med tvål, liksom,
av vad Stephen kallar det: "Din arga logik, David."
Samuel Pepys begravde sin parmesanost, som ni alla känner till,
för att skydda den från den Stora Branden i London.
Men, varför smakar ost bättre när den är riven?
Ibland är det så. Men om man får tag på en hel påse av det,
av riven ost, om man råkar jobba för en cateringfirma
och råkar stjäla en av dem, från lagerrummet, t.ex...
- Ja? - Vilket pucko gör något sånt?
Man köper ost på affären, och så står det:
"Konsumeras inom två dagar efter öppning", eller något...
- Ja? - Hur ska denna ENORMA mängd med...
Hur mycket ost tror de att jag kan äta upp?
VARFÖR? Den klarar sig!
- Ja. - Jag VET att den klarar sig!
Plus, att det även finns en lapp där det står: "Åldrad 20 år."
Exakt! Eller vaddå, säljs den TVÅ dagar innan den blir helt oätbar,
och säljs då till mig!
Min favorit bland de nyare gästerna, var Daniel Radcliffe.
Jag hade invändningar mot det i flera år, där jag tänkte:
"Den där Harry Potter-grabben? Nej tack." Men han var ju helt fantastisk!
Den trollande Daniel Radcliffe!
Han passade som handen i handsken. Han visste massor, och var SÅ trevlig.
Han var SÅ underhållande!
Vad är det äldsta tricket i boken?
- Är det en gammal grekisk bok? - Äldre än så.
- Åh! - Egyptisk?
- Det är rätt svar! - Jag tror att jag kan ha...
- Att du kan veta det här? - Handlar det om någon kallad Dedi?
Dedi! Det stämmer! Hur kände du till honom?
Han var en man som framförde det första...
Trolleritricket, som jag tror involverade en halshuggen gås...?
- Det stämmer! - Och...
Slet av huvudet av den för att imponera på kungen. Vilket finns i ett pergament.
- Det stämmer! - Som jag nog vet namnet på.
- Jag tror det, i alla fall. - Okej, låt höra.
Westcar-papyrusen?
Westcar-papyrusen! Denne man är briljant!
Gästerna i QI är ovanliga människor.
De har en märklig blandning av att vara både fantasirika och väldigt trevliga.
Men, jag tror att man kan se skillnad från många andra panelprogram,
för att det är trivsamt att se på, likväl lika trivsamt att vara med i det.
Och jag är ju också väldigt trivsam! Jag är extremt trivsam.
Visste ni att ett får måste ha mer utrymme när det ska färdas till slakt,
än vad människor får ha i änden av ett flygplan?
Jovars, men vi får åka på semester, de blir ju slaktade.
Ja. Man kommer ju hem igen.
Har vi en vegetarian här?
- Vem, honom? - Ja.
- Jag är vegetarian. - Är DU vegetarian?
Jag skulle aldrig äta ett får. Jag skulle befria det.
Jag åt lunnefågel förra veckan. Det var inte gott, men poängen med det
var att jag aldrig ätit en förut.
- Samma här med marsvin. - Har du testat någon av mina bajskorvar?
I södra...
Nej.
Sade du precis vad jag trodde?
Försvinn!
Gå härifrån!
Det som kännetecknar QI, är det faktum att det finns saker
som man tror sig veta något om. När jag ställer en fråga,
där alla tror sig veta svaret på, så vill de inte riktigt säga det.
Vad lider man av om man är rädd för höjder?
Svindel.
Svindel? Nej!
Hur många sinnen har man?
Jag känner att larmet är på väg...
Fem, så klart.
Nej...
Sex, sju, åtta, nio, fyra, tre. Två, ett.
Hur gammal är du?
Jag känner att detta program börjar påverka mig nu.
Du ställer en fråga där alla fyra av oss tänker:
"Det här är något som jag VERKLIGEN vet svaret på",
men ni har gjort mig så osäker.
Jag tänker inte ens ge er min ålder, mitt namn, eller min adress.
HUR kan jag ens ha fel i detta?! Jag ÄR 37. Ser ni? 37!
Ser ni, inte en enda minuspoäng!
- Men det ÄR ju inte fel! - Acceptera aldrig vem du är!
Det var runt säsong 4 som jag insåg att det var jag som var syndabocken i programmet.
Och då bestämde jag mig för att sluta trycka på knappen och säga dumma saker.
Jag satte mig lite på tvären.
Men sedan tog John Lloyd mig åt sidan och berättade för mig,
att det var ett bevis på hög intelligens att ha fel i saker, och att komma sist.
Slutligen, med beviset att allt är akademiskt, och en dröm, på -27 poäng: Alan Davies!
Poängsystemet är... Vi får ganska många frågor om det.
Det har sin egen algoritm. Och det är tyvärr det enda jag kan säga om det.
Jag är absolut INTE ansvarig för QI:s poängsystem.
Det är helt och hållet Colins ansvar. Han är en väldigt god vän till mig.
Jag litar på hans matematik fullständigt, fastän det kanske SER felaktigt ut ibland,
så vet jag att han har rätt.
När det är uppenbart att vi haft fel i någon fråga,
så brukar vi erkänna det. Och då brukar vi rätta oss, och i senare avsnitt
så har vi gett folk sina poäng tillbaka.
Eller dragit ifrån dem.
Jag svarade på en fråga om... Och detta är rätt obskyra fakta
som handlade om vattens trippeltillstånd, vilket är den temperatur
där vatten befinner sig i tre tillstånd.
Jag sade att det låg på noll grader, och fick då bonuspoäng för detta.
0ºC är trippeltillståndet för vatten.
Det är den enda temperaturen där vatten kan befinna sig i tre tillstånd.
För vattenånga kan faktiskt uppstå när det är nollgradigt.
Åh, mycket bra! Det kommer du få poäng för, samt denna applåd!
Tackar så mycket.
Sådant gillar vi!
Men, sedan kom jag tillbaka ett år senare.
Jag fick höra att de fått ett mail där det påpekades att den faktiska temperaturen
är 0,01ºC. Jag hade fel på en hundradels grad, och fick därför poängavdrag,
från ett avsnitt jag var med i ett år innan!
Det är noll. Det är vad...
Fast, du förstår...
Vi glömmer aldrig, förstår du! Det är vad du sade förra gången,
vilket du fick poäng för.
Men nu, så kommer vi att dra av dessa poäng!
- Från förra säsongen. - Från förra säsongen?!
Då får man ju minuspoäng, givetvis. Några av våra skarpsynta tittare,
skrev till oss och påpekade att vattnets trippelpunkt faktiskt är 0,01ºC.
Därför får du 12 poängs avdrag. Men det är knappast...
Men, jag rundade ju av!
Det är... Väldigt marginellt, nördigt, petigt och pedantiskt, på ett roligt vis.
Jag kände mig förolämpad just då, men sedan kände jag...
Jag kände att det var rätt beslut. Jag visste att jag fick ta mitt straff.
QI sänds ju i repris, lite då och då. Sådär, någon gång...
...i månaden.
Mina barn tittar på det hela tiden, om och om igen.
De gillar det väldigt mycket. Det är en av de få sakerna jag varit med i,
som de faktiskt gillar!
Vilket inte är så bra, men jag säger det ändå.
Det sker inte så ofta att jag inte säger: "Jaha, nu visar de QI igen."
Det visas ju hela tiden!
Om det inte får ge väg för något korkat bilprogram! Men förutom det...
Jag skulle kunna gå hem nu och säga att jag ska titta på QI, vilket man alltid kan!
Man kan se samma avsnitt tre, fyra gånger,
och ändå hitta något nytt någonting nytt i det,
något som man missat första eller andra gången.
Programmet är en framgång eftersom...
Det skiljer sig från andra humoristiska panelprogram,
eftersom det inte bara är roligt, man lär sig saker också.
QI handlar om att ingen förväntar sig att man ska kunna svaren.
Huruvida man vet svaret eller inte, är i sig irrelevant.
Men man njuter av varandras sällskap, och kan ha en trevlig konversation.
Det är som ett sällskapsspel, fast utan regler. Väldigt trevligt!
Det väldigt mycket som en trevlig middag.
En trevlig middagsbjudning hemma hos Stephen Fry.
"Åh, jag undrar vilka gäster som kommer!"
"Åh, detta var trevligt, jag kan tro att de säkert har något att berätta!"
Det här för de som fallit mellan stolarna när det kommer till utbildning.
Detta är vår version av "X-Factor".
Alla från scriptorna, till ljussättarna,
alla gillar att jobba på programmet. Det är jätteroligt att göra.
Och, det känns värt det.
QI handlar inte... Det handlar inte om att göra bra TV,
det handlar om... Det handlar om något mycket viktigare.
Om att leva ett intressant liv.
Men vi är försiktiga med att inte göra oss bättre än andra.
Vi blir inte för avslappnade och tänker att vi vet hur allt fungerar.
Vi måste hålla oss på tårna.
Det här är ett program som skulle kunna hålla på i ett århundrade.
Eller mer. Så, som... Det finns inget...
Det finns inget slut på saker i världen som är ganska intressanta
God afton!
Textning och översättning av: Ming the Merciless.