{an8}VINTEREN 2009
Hei.
Hvordan går det?
Jeg visste ikke om jeg ville se deg etter at vi avsluttet timene.
Sett deg.
Hva gjør du i Ålesund?
Jeg er fortsatt edru, men jeg spanderer en øl.
Nei.
Noe har hendt meg, Steinar.
Og du må høre på meg.
Dr. Bendik Halvorson.
Norsken min er grunnleggende.
Ok, engelsk er greit.
Har mange i familien din vært bipolare?
Hallusinerer du?
Paranoid schizofren. Ganske standard.
Depressive episoder er vanlige
og kan være et resultat av mangt.
Altså...
...om vi skal kunne hjelpe deg, må vi ta en blodprøve...
...og gi deg en helsesjekk.
Vi har nok til en innleggelse.
Bare vent.
Hun har et anfall.
Kan du hjelpe meg å holde henne?
Han kollapset. Det var to av ham.
Hun hadde hans ansikt og kropp.
Hun var han.
Har du tatt noe?
Er dette en spøk?
Hør...
...du reddet livet mitt.
Du reddet meg fra randen. Jeg gjør alt for deg, men dette...
Har du solgt huset til foreldrene dine ennå?
- Nei. For avsidesliggende. - Jeg vil ikke be, men vi må dra i kveld.
Vi har mye hardt arbeid foran oss.
Og jeg trenger en mann som deg.
En god mann, en partner i grunnen...
...som kan holde på hemmeligheter.
- En partner? - Ja.
Det...
- Det høres ut som du trenger mye. - Jeg tilbyr deg et nytt liv...
...et formål, fullstendig samarbeid,
en grunnleggende rolle
i det som blir en av medisinens største oppdagelser.
Vær så snill, bare bli med ut i bilen litt.
Du kan avgjøre selv.
Jeg kan bare ikke slutte...
...å se Lils ansikt.
{an8}Jeg har aldri sett noen se sånn ut, og...
{an8}...jeg gjorde det mot henne.
{an8}-Jeg er et monster. - Det er du ikke, June.
Du er ikke et monster.
Du er en god person.
Men vi trenger hjelp. Vi må bare forstå...
...det som skjer med deg.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
- Bedre? - Ja.
Bra.
Neste sykehus er i Mile End.
- Christine. - June ble innlagt på Princess Victoria.
Vi er på vei. Jeg ringer når vi er framme.
Selv om hun er våken, er vennen deres syk.
{an8}Stoffet hun tok, forårsaket en sterk reaksjon.
Hørte dere et varemerke?
- Eller et gatenavn? - Nei.
Nei, symptomene kom før hun tok dop.
- Hva? - Hør... June er ikke seg selv.
Kroppen hennes endrer seg. Øynene, stemmen...
- Hva mener du? - Kan du prøve alt?
Som røntgen, CT eller MRI?
- Vi gjør alt vi kan. - Vær så snill.
Det er noe galt med kjæresten min, og det er farlig.
- Du må roe deg ned. - Jeg er rolig.
Jeg er rolig, men du hører ikke på meg.
June er farlig og kan ikke styre det. Jeg kan ikke hjelpe henne!
Gi meg en urinprøve når du er klar, og jeg må ta litt blod.
Nei, ingen nåler. Nei!
- Men June... - Nei!
- Du klarer deg. - Nei, la være!
June!
Harry...
Faen.
Hei, hører du meg?
Hører du meg?
Deborah?
Vær så snill.
Faen.
- Vi må få deg vekk. - Hva? Vi kan ikke forlate henne.
Det er et sykehus. De kan hjelpe henne.
Ok, kom igjen.
June McDaniel. Hun kom inn i går.
- Om du kan vente... - Jeg kan ikke.
Hun er dattera mi. Hun ble nylig 16.
McDaniel...
...June.
Hun undersøkes i vestfløyen. Sett deg ned...
Tredje etasje.
- Hvor er undersøkelsesrommene? - I enden, til høyre.
Ryan er her!
- Hvordan fant de oss? - Vet ikke.
Men vi må fortsette.
Å gud.
- Jeg ser etter noen. - Hva foregår?
Unnskyld meg.
- June? - June!
Jeg har aldri sett pappa sånn.
Harry? Hva om du hadde rett?
Hva om han visste om dette og skjulte det?
Det ville forklart mye. Kom.
Du tuller.
Går det bra?
Det føles rart.
Det er tungt.
Kom igjen.
Hvordan visste du?
Jeg gjorde ikke det.
Hva som helst kan ha skjedd.
Og hun var utslitt etter terapien alt.
Jeg skulle ikke sagt noe om June.
Jeg innså ikke hva jeg gjorde.
Sånn var det med mora mi også.
Korttidsminnet forsvinner først.
Jeg har tenkt.
Kanskje jeg bør testes igjen.
Men du er sentrert igjen. Du er beviset på hva vi får til her.
- Tenk hvordan de andre vil oppfatte det. - Terapien funker. Det er sinnet mitt.
Jeg er...
Jeg er mindre stabil.
Du vet jeg har slitt.
Hva dreier dette seg egentlig om?
Jeg vet det er tøft å dele meg,
men Sigrid og Elena er på kritiske stadier.
Dette dreier seg om meg, for en gangs skyld, Ben.
Jeg stoler ikke på meg selv.
Jeg stoler på deg.
- Jeg bør ta inn spirene. - Ingen hast. Du må ikke gjøre det nå.
Jeg vil.
Jeg må jobbe.
Jeg skjønner det. Jeg følger deg.
Jeg har tenkt på det du sa. Du har rett, og jeg er klar.
Klar til å være frisk for June.
Jeg blir tøft, men vi er med deg hvert eneste skritt på veien.
Jeg er veldig stolt av deg.
Det du sa til meg, ga mening.
Bra.
Er du klar?
Jeg håper det.
Det var etter midnatt.
Pappa satte seg på senga mi.
Han sa: "Jeg elsker ikke mora di.
Jeg kan ikke late som lenger."
Han hadde vært sammen med en Ava Dahl i lang tid.
Han hadde pakket og var klar til å dra.
"Det betyr ikke at jeg er mindre glad i deg."
"Du dreper henne om du drar, pappa."
"Ava er gravid."
Jeg hater måten han sa navnet hennes på, som om hun var i familien.
Min pappa. Min og mammas. Jeg skulle ikke la ham dra.
Ett øyeblikk prøvde han å bryte meg av seg,
og så falt han i armene mine, slapp.
Jeg holdt ham i mørket og ventet på at han gråt,
og så blinket telefonen hans.
Det var Ava.
Jeg svarte.
"Jeg hater deg.
Du har ødelagt oss. Ta abort og la familien min være."
Det var min fars stemme.
Jeg var vettskremt.
Jeg løp til mamma som sov i senga si.
Jeg sa: "Jeg elsker deg.
Noe fryktelig har skjedd.
Jeg elsker deg sånn."
Så gikk hun mot meg
og holdt ansiktet mitt.
"Jeg tilgir deg."
Så kysset hun munnen min...
...og nærmet seg kroppen min...
...min fars kropp.
Og alt jeg visste, var at pappa ikke skulle dra,
og at mamma var lykkelig.
Det var veldig bra, Sigrid.
Virkelig bra.
Hva skjer med det nå?
Ingenting.
Det blir hos meg og er trygt.
Er du sikker?
Jeg vet det er lenge siden sist.
Men ja, det går bra.
Takk.
Jeg sjekker oppe.
Jeg er ganske sikker på at hun bor alene.
- Hva med "ikke ta for mye"? - Jeg er så sulten.
Jeg liker fargene hun har brukt. Vill hestehov.
- Hva prater du om? - Det er godt å være hjemme.
- Du bor ikke her. - Hvorfor ikke?
Vi har seng, bad, mat og kjøleskap.
- Steinar gjenkjenner meg ikke. - Dette er ingen løsning.
Harry!
Det er dypt.
Gjør det vondt?
Jepp.
Seriøst, hvordan gjør du dette?
Fingrene mine kan det bare.
Følte du det komme denne gangen?
Det er som en bølge.
Stiger opp.
Feier vekk alt.
Tre ganger. Det må finnes en sammenheng.
Jeg var redd.
Da Steinar grep meg, ble jeg reddere enn noensinne.
Og klubben, stoffet, jeg trodde jeg gikk fra vettet.
Og denne gangen?
Det var det du sa. Jeg trodde du hadde gitt meg opp.
- Og så sprøyta... - Ok.
- Ble du redd? - Ja.
Så du strakk deg for å stoppe hånda hennes.
Du rørte henne?
Hud mot hud?
Ja.
Det er bra.
Det er en start.
- Det er... - Hva?
Det er pent gjort.
Det føltes som et spark.
Å gud.
Jeg er virkelig gravid.
- Hvordan kan barnet være hos oss begge? - Det kan det ikke.
- Så det er ikke ekte. - Jo.
Jeg vet hva jeg følte.
Du kan se det. Kjenn etter.
- Jeg tar ikke på noe. - Er du redd for å røre meg?
Å gud.
Det var greit da det var Lil.
Hvordan kan du si det?
Det var ikke greit, for jeg vil bare ha deg.
- Men dette er ikke deg! - Bra.
For jeg vil ikke være meg mer.
Jeg vet ikke engang om jeg bør finnes.
Hør her. Det er deg. June McDaniel.
Du er ikke gravid, for vi har aldri hatt sex. Da ville barnet vært vårt.
Og ja, jeg ville vært livredd!
Men jeg ville visst hvordan jeg skulle vært rundt deg. Men dette?
Dette har ikke noe med oss å gjøre. Så du må ut av det nå!
Men jeg er skjult. Vi er trygge. Vi har huset.
Hvorfor kan vi ikke bli en stund?
Jeg skjønner ikke. Hvordan kan du ville være sånn?
Være noen andre?
June.
Jeg er her.
Se på meg.
Jeg kan ikke gjøre dette.
Chris, er du hjemme?
Hva gjør du her?
Hva er det?
Hva har skjedd?
John ser etter ham på Princess Victoria nå.
Jeg går fra vettet her.
London-politiet gjør jobben sin. Du vet det bedre enn noen.
- Og som mora hans... - Jeg vet det.
Jeg vet de ikke vil ha meg der.
Doug.
Jeg ber ikke om noe.
Bare la meg være vennen din.
Kom igjen.
Familie først.
For første gang siden jeg var liten, føler jeg at alt er mulig.
Livet mitt skal endelig begynne.
Alt det harde arbeidet har båret frukt.
Du blir den neste som drar.
Nei.
Jeg vil ha et liv her, et sted jeg kan være trygg.
- Et sted der dattera mi kan vokse opp. - Blir du?
- I Sanctum? - Ja.
June?
Her inne.
- Han ser ut som onkelen min. - Hvem sin onkel?
- Hva gjør du? - Hva tror du?
Vi må ha mat, og så må vi dra.
- Jeg tar ikke penger. - Akkurat. Hvor tror du de vil komme fra?
- For det er ikke bare i dag. - Hvorfor er du sånn?
- Slutt! - Jeg er ikke annerledes.
Jeg tror du kan komme tilbake om du vil. Du bare prøver ikke nok.
Jeg finner en butikk.
Hold deg unna.
Hva skjer med meg?
Er jeg syk?
Hvordan vet jeg hva Deborah føler?
Si hvordan jeg stopper det!
De fant oss! Vi må dra!
- Harry! - Hei! Ring politiet!
Kom igjen, June!
Det er en blindvei.
Kom, vi må vekk herfra.
Jeg kan ikke løpe mer.
Deborah ønsker dette. Det tok så lang tid.
Hvordan vet du?
Noe ille kan skje. Babyen kan ikke være med oss.
Jeg klarer det ikke.
Jeg vet ikke. Hvordan innreder vi barnerommet?
Jeg vil ha samme farge som kjøkkenet. Vill hestehov.
Jeg gjør det ikke alene, mamma.
Jeg gjør det uten en mann.
Jeg kan ikke tro at det skjer. Jeg skal føde en gutt!
June! Kom igjen
Kom igjen!
Ned.
Hei, se på meg.
Jeg vet du frykter for Deborah og babyen, men kanskje det ikke er nok.
Hva om...
Hva om du må ville bli deg selv?
- Men jeg vil ikke. - Jeg vet.
Og jeg vet du er redd for deg selv. Men jeg er ikke redd for den du er.
Ok?
Så vi slipper taket på dem begge. Sammen.
- Jeg kan ikke. Hva om jeg gjør dem vondt? - Det gjør du ikke.
Det gjør du ikke.
Bare pust. Kroppen din vil hjelpe deg.
Vil du hjelpe meg?
Alltid.
For du er min ene, og jeg er din.
Ok?
June...
Jeg er lei for det som skjedde.
Av alle jeg noensinne har møtt...
...velger jeg deg, June McDaniel.
Jeg velger dine øyne, en perfekt storm over et blått hav.
Jeg velger fregna du har på innsiden av albuen.
Lillefingeren som holder min når jeg tar hånda di.
Jeg velger ditt første brev.
Ditt første svar. Selv om jeg var redd for å åpne det i tre dager.
Jeg velger blekkavtrykkene du la igjen på det.
Og jeg elsker alt du er.
Ok?
Så vær så snill...
...bare elsk de tingene også.
Faen!
Jeg kan se deg.
Fortsett.
Jeg er ikke et monster.
Jeg er June McDaniel.
June.
Den er borte.
Babyen er borte.
Gud, jeg håper de er trygge.
Det er ikke vi.
Kom igjen.
Send meg videoen av Deborah Hale.
Jeg blåser i hvor den kom fra. Jeg må ha den. Nå.
Hallo?
- Det er meg. - June. Går det bra? Hvor er du?
Jeg vet dere er i London. Jeg må prate med pappa.
- Jeg må ha svar. - Jeg gir ham røret.
Nei, vi kommer og møter dere.
- Hva...? Hvor? - Jeg gir dere et sted.
Kom igjen.
Vent.
Vi har én sjanse til å få henne hjem.
Så gi henne det hun vil ha.
Samme hva hun spør om, bare si sannheten, ok?
Nei.
- Land Roveren står utenfor. - Vi er sultne.
Selvsagt. Hva vil dere ha?
Burger og pommes frites.
Jeg kommer ikke hjem.
Jeg flytter ikke til Fair Isle.
Jeg skal være meg selv.
Og vi skal ikke skille lag.
- Jeg skjønner. - Hvorfor dro mamma?
- Vi har pratet om dette. - Si det igjen.
Det er mye jeg vil fortelle deg. Dere begge.
- Når vi kommer hjem. - Nei. Nå.
- Si det til meg òg. Jeg er en del av det. - Ingen flere løgner.
Dette er ikke rett sted.
Jeg ville aldri forlate deg.
Deg eller Ryan. Men John sa jeg måtte dra. Jeg hadde ikke noe valg.
Det siste jeg ville, var å såre noen av dere.
Hvor er hun?
- Hvor fikk du det? - Du prøvde å styre henne òg.
- Du kunne ikke og fikk henne til å dra. - Hun dro, jeg ble. Jeg tok meg av dere.
Hun hadde demoner. Jeg gjorde det jeg mente var best.
Portforbud. Ingen venner, ikke noe liv! Sedativer.
- Det var en liten dose, for å roe deg. - Fordi du vet hva jeg er?
Hva prater du om?
Jeg har alltid tenkt på deg som min. Dere er mine. Jeg er glad i dere!
Jeg lyver ikke.
Du har disse idéene om mora di, hvordan hun føltes, hva hun gjorde.
Du kjente henne ikke som jeg gjorde. Hun var syk.
- Hun såret og brukte folk. - Det var ikke hennes feil.
Hva du enn tror du trenger...
Ryan, du hadde rett. Pappa løy.
Han har løyet hele tida. For mamma og jeg er ikke syke.
Men vi er annerledes. Og jeg skal finne henne.
Mora di vil aldri kunne elske deg slik du trenger.
Og tror du kan være en ridder og redde dagen.
Gjett hva? Du kan ikke.
Du kan elske henne, men det vil aldri være nok.
Hva er galt med henne?
- June? - Ikke rør henne!
Gå!
June!
For en ære å være omringet og støttet av slike ekstraordinære kvinner.
Og Sigrid, ditt harde arbeid er inspirerende.
En sann kilde til stolthet.
Din suksess i dag er en triumf for oss alle.
Ben, Runa...
...jeg vil aldri kunne takke dere nok.
- Dere er min andre familie. - Vi vil savne deg, Sigi.
Det er mye som må organiseres.
Vi sender deg ikke uforberedt ut.
Og etter hvert
følger Elena og June i dine fotspor.
Elena skal ikke noe sted.
Hva mener du?
Elena?
Dr. Halvorson sa jeg kunne bli her med June.
Gjorde han?
Selvsagt. Vi har ingen tidsbegrensning. Kom igjen, dette skal være en feiring.
Sanctum er ikke noe sted å oppdra ei jente på.
Uff. Kjære vene. Jeg har vært dum.
Din nye familie, din fremtid her.
- Jeg er vel ikke en del av alt det. - Vær så snill.
Dette dreier seg om...
Damer, engelsk, takk.
- Vi vil bare at June skal være trygg. - Ja.
{an8}BEVIS
{an8}LOKALE BEBOERE I VÅKEN KOMA
Chris, hva pokker gjør du?
- Jeg sa at Pennines Fem er avsluttet. - Det var Harry på Princess Victoria.
- Jeg så ham på opptaket. - Er han skadd?
- Jeg trodde han var med June McDaniel. - Sykehuset sendte dette.
Det skjedde i dag. Hun falt i koma i morges.
Doug, det er som Lewis og de andre.
Det skjer igjen.
Dette er ikke vår jurisdiksjon. La folk gjøre jobben sin.
Hvordan, når vi ikke gjorde vår? Vibrerende øyne?
Jeg har bare sett det med Pennines Fem.
Doug.
Noe skjer.
Og Harry er midt i det.
Du setter arbeidet vårt i fare på et fundamentalt vis.
Når sluttet du å se meg, Ben?
Elena er ennå ung nok til å gi deg alt. Er det greia?
Du mister grepet og stopper det ikke.
- Vi deler ikke seng mer! - Tror du jeg velger det?
Jeg tror jeg er ei gåte du har løst. Og nå har du nye utfordringer.
- Du har aldri vært sjalu før. - Jeg trodde ikke du ville svike meg.
Det vil jeg aldri gjøre.
Du må få styr på dette sinnet.
Du vet hvor det leder.
Derfor kan vi ikke dele seng.
Er det grunnen, altså?
- Du vet det er utrygt. - Jeg vet kun hva du sier.
- Som terapien. Jeg vet ikke hva du gjør. - Jeg prøver å gi to kvinner livet tilbake.
Det dreier seg alltid om Elena!
Og Sigrid, og nå June! Hva med meg?
- Familien din! Husker du meg overhodet? - Vær så snill, slutt.
Runa.
Bruk mantraet ditt.
Jeg husker ikke.
Runa Gundersen.
Femtiseks.
Født i Levanger.
Lyshåret baby.
Trinn til grønn dør.
Runa?
Jeg skulle ønske jeg slapp.
Broren din er en bra fyr.
Ja.
Han er det.
Går det bra?
- Jeg gir deg litt alburom. - Nei, vent.
Bli.
Jeg vil at du...
...ser meg.
Og nå du.
- Hva? - Det er bare...
Jeg har tenkt på dette.
Ja.
- Hva skjer nå? - Jeg vet ikke.
Jeg kunne ikke tenke meg hvordan...
...det ville være.
Nei.
Jeg trodde vi måtte gjemme oss.
Jeg trodde vi ikke ville ha tid.
Vi har all verdens tid nå.
Så ikke noe hastverk.
Det stemmer.
Ikke noe hastverk.
Det går bra.
Jeg er ikke redd.
Jeg har ikke...
...du vet...
...før.
{an8}SE HVA SOM SKJER SÅ!
SAMME JENTE?!
SAMME KJOLE?! HVA FAEN?!
JEG VET HVA DETTE ER. JEG KAN HJELPE.
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson