Reverie: un program de realitate virtuală
în care imposibilul devine posibil.
Orice îţi doreşti, poţi găsi aici.
Dar uneori oamenii rătăcesc.
Prinşi între fantezie şi realitate.
Aici intervine ea.
Numele ei: Mara Kint.
Slujba ei: să-i găsească pe cei rătăciţi şi să-i aducă acasă.
Şi poate salvându-i pe ei,
poate va găsi o cale să se salveze pe ea.
Reverie Ep. 6. Pas în doi
anterior în "Reverie"...
E prea târziu. Am făcut-o lată, nu?
- Nu... - Te rog, te rog, te rog!
Ray! Ray! Ray!
Ray? Ray?
Holly...
Mă gândeam să trec pe la piaţa stradală
după antrenamente...
Vrei să mergi?
E prea aglomerat.
Simt că toată lumea se uită la mine.
Nu se uită nimeni la tine. Nimeni.
Trebuie să ieşi, Holly. Îţi face bine.
Ok, bine.
Vin repede.
Nu uita să-ţi iei anticoagulantele.
- Le iau. - Te iubesc.
Ok, vin repede.
Apertus.
Holly, am venit!
Deci, n-am mai ajuns la piaţă, dar am...
Holly? Holly? Dragă?
Nu, nu iarăşi.
Ştii ce Reverie am astăzi?
Fără trafic, fără maşini.
Doar eu am maşină. Toţi ceilalţi merg pe jos.
Chiar avem aşa ceva.
Dar maşina pe care o preferă oamenii din Reverie
loveşte alte maşini.
Sună bine.
Adu-mi aminte să nu merg niciodată cu tine.
Apropo's, e cineva în biroul tău,
cred că un psihiatru de la L.A. Metro Medical.
Spune că a venit pentru un pacient
adus după-amiază.
A spus că e de la L.A. Metro Medical Center?
Da. Nu i-am reţinut numele.
Chris...
Bună, Mara.
- Îmi pare bine să te văd. - Da, da. Bună.
Am auzit că ai o slujbă nouă.
Până azi dimineaţă, nu aveam idee unde anume.
Este... aici.
Am auzit că şi Charlie lucrează aici?
Aşa e. El este... responsabilul
că am ajuns aici.
Dacă nu era el,
aş fi predat şi acum la Universitatea de Stat.
- Dar aici e mult mai bine. - Da, va trebui să-l salut.
Ar trebui.
Da, i-ar face plăcere să audă despre tine.
...
Chris, apropo's, îmi pare rău,
că... nu ţi-am răspuns.
La telefoanele de acum 19 luni?
Nicio problemă.
După 6 luni,
mi-am dat seama că nu vei răspunde la telefoane.
Am fost într-o situaţie dificilă, Chris.
Ştiu. Am fost acolo.
Da, aşa e.
Îmi place cactusul. Interesantă alegere.
Este o metaforă intenţionată?
Chris, am spus că-mi pare rău.
Voi spune mereu,
dacă te face să te simţi bine.
Nu, îmi cer scuze.
Mi-am promis că voi rămâne profesionist de data asta,
şi iată... au trecut 20 secunde,
şi am comis-o,
şi e cu mult mai prostesc chiar şi pentru mine.
Ce zici să vorbim despre pacient?
Mulţumesc.
Era dansatoare la Baletul Operei.
A căzut urât de pe bicicletă acum un an.
Şi-a fracturat vertebra T9.
Este paralizată de la mijloc în jos.
Este oribil.
A venit la mine penrtu depresie,
nimic ieşit din comun.
Am încercat medicamente, terapie cognitivă. Alte metode.
Pe urmă mi-a spus că a auzit
despre ceva pe nume Reverie.
Nu ştiam nimic despre asta,
dar când un pacient deprimat este încântat,
sunt pentru.
- Şi a ajutat? - La început.
Pe urmă..
A început să stea din ce în ce mai mult timp în program.
O oră a devenit ore.
O dată sau de două ori pe săptămână a devenit zilnic.
De cât timp este acum în program?
De 16 ore, şi asta o face o problemă medicală.
Cu paraplegia, Holly riscă
probleme cardiace, embolie,
şi mai sunt.
Ar trebui să mă duc acolo să-i explic ce se întâmplă
cât mai repede cu putinţă.
Aici am câteva întrebări.
Cunoşti numele acelui psihiatru
care a adus clientul astăzi?
Cel... cu care vorbeşte Mara?
Încerc să nu reţin numele oamenilor.
E mai simplu.
Părea că se cunoşteau, nu crezi?
De ce mă întrebi pe mine?
Se numeşte Chris Condera.
E un tip ok.
A fost consultant la poliţie
în tehnici de negociere cu ostatici.
El şi Mara au lucrat împreună la câteva cazuri.
Au fost cuplaţi?
Mă cunoşti mai bine de atât ca să întrebi aşa ceva.
Bine, practic a spus că au fost, nu?
Mă bucur să spun că habar n-am.
Discutaţi visele şi dorinţele
pacienţilor pe un teren virtual după creaţia lor.
Ştii cât de îngrozitor este asta pentru terapeuţi?
Asta ar trebui să facem noi.
Ne puteţi lăsa şomeri.
Sunt foarte curios cum procedezi.
Pot privi?
Păi, practic sunt inconştientă
pe... o canapea.
Puţin ciudat. Am înţeles, bine.
Am... puţin timp.
Dacă e ok mai rămân pe aici, şi vorbim după?
Sigur. Da, desigur, da.
Apreciez.
Atunci... ne vedem mai târziu.
Apertus.
Cine e?
- Cine-i acolo? - A fost frumos, Holly.
- Sunt Mara. - Cum ai ajuns aici?
E-n regulă. Sunt... de la Onira-Tech.
Asta ar trebui să fie privat.
Chris Condera m-a rugat să vorbesc cu tine.
Chris? De ce?
Pentru că e îngrijorat de starea ta.
La fel şi sora ta.
Ai stat prea mult în program
Este ridicol.
Am fost aici de cel mult o oră.
Mai bine zis 16, 17 ore.
Uneori, pierd noţiunea timpului când lucrez.
Cred.
Dar... asta... a fost frumos.
Holly, înţeleg că e greu să renunţi la asta,
dar e doar un vis.
Şi nu merită să-ţi rişti viaţa pentru asta.
Nu, ai dreptate.
Revin imediat. Trebuie să-mi strâng lucrurile, bine?
N-are nimic... nu e nevoie să faci asta.
Holly?
H... Holly?
Holly...
Hol... Holly.
Hei... Holly.
Holly?
Holly!
Era nervoasă.
Adică, s-a purtat de parcă urma să vină cu mine,
şi pe urmă mi-a tras ţeapă.
Şi asta este o experienţă Reverie de succes?
Tu ce crezi?
Eu doar întreb. Sunt nou la asta.
Au plecat s-o ia pe Holly din apartamentul ei.
Paul, el este Chris Condera,
psihiatrul lui Holly.
Chris, el este Paul Hammond.
- Ne-am cunoscut. - Din nou, salut.
Da.
Ce nu poţi să-mi dau seama...
este de ce dansează într-o sală goală?
De ce nu are audienţă?
Poate că audienţa nu contează.
E vorba despre a se mişca iarăşi:
pur şi simplu împlinirea unei dorinţe.
Dacă aşa era cazul, de ce nu dansa pe stradă
sau... sau pe plajă?
Trebuie să existe o semnificaţie pentru acel teatru.
Când a fugit,
a încuiat uşa ca să nu intru,
aşa că există ceva în acel spaţiu
ce încearcă să protejeze.
Ştii ce, am auzit că are o soră.
- Poate ştie ea ceva. - Vivian. Viv.
- Aveţi grijă, bine? - Da, doamnă.
Bine, e incredibil de fragilă.
Nici nu aveţi idee. Vă rog.
Nu înţeleg. De ce merge la birou la tine?
N-ar trebui să meargă la un spital adevărat sau...
Vom avea grijă de ea, promit.
Să ştii că sora ta e norocoasă cu tine.
Şi tu eşti balerină?
Am fost, dar Holly a fost mereu vedeta,
chiar dacă avea 5 ani.
Şi am renunţat acum multă vreme. Acum...
am o şcoală de balet pentru fete.
Da, cam ăsta e ritmul meu.
Ok, bine, îi voi pune două schimburi.
- Crezi că va fi de ajuns? - Da, da... e-n regulă.
Ok.
Şi vreau să-i iau...
şamponul pentru păr uscat, soluţia pentru lentile.
Are nevoie de periuţă de dinţi.
- Auzi, Viv? - Da?
Încă o întrebare...
- Te simţi bine? - Da.
Da, doar că.... sunt atâtea de făcut.
Şi nu e destul timp.
Trebuie să mă întorc la şcoală şi să fac curat,
pentru că avem repetiţia finală diseară.
Aşa că... da, sunt multe de făcut.
Scuze, aveai o întrebare?
Da... asta îţi spune ceva?
Nu. De ce?
Bine, asta... asta e muzica din reveria lui Holly,
şi se pare că e într-un fel conectată.
N-am observat-o niciodată, ca să fiu sinceră.
Nu... nu ştiu.
Doar dacă nu i-a dat-o Zeke.
Zeke? Ăsta e vreun iubit?
Fost iubit. Au fost în aceeaşi trupă.
El era băiatul de aur.
Se pare că nu te-a impresionat.
Deloc. şi a părăsit-o pe Holly imediat după accident, aşa că...
spune destul de multe despre el.
Va scăpa din asta... da?
Voi face tot ce depinde de mine să fie bine.
Bună. Mai eşti aici?
Trebuia s-o verific pe Holly odată ce au instalat-o.
La ce te uiţi?
La Holly cum dansează. Era fantastică.
Da, era.
Chris, să ştii, cu cât îmi spui mai multe
despre aceste cazuri, cu atât pot ajuta mai mult,
aşa că dacă există ceva ce îmi poţi spune despre Holly
care să nu violeze acel...
"HIPPO" jurământ pe care îl aveţi...
HIPAA. Ai fost aproape.
Şi nu. Ştii, nu...
nu pot dezvălui nimic din ce mi-a spus la terapie,
după cum bine ştii.
Merci. De mare ajutor, ca întotdeauna.
Dar am nişte idei legate de cazul ei pe care le putem discuta.
Dacă vrei...
să luăm cina şi să le discutăm?
Nu aşa am început?
Uite, nu vreau să-mi fie frică să vorbesc cu tine.
Nu, nu, nici mie.
Am trecut prin multe, aşa că...
- Ok, bine, atunci să mergem la cină. - Bine.
Bine, ne vedem la cină.
- Ok. - Bine, bine.
Bine.
Charlie!
Hei, speram să te văd.
Chris, îmi pare bine să te văd.
Felicitări pentru... tot.
Am... ştiut mereu că mai poţi.
Nu mi-am imaginat că va fi asta.
- Acum suntem doi. - Da.
N-ai refuzat un smartphone acum multă vreme?
- L-aş refuza şi acum dacă aş putea. - Da, pariez.
Pariez.
Aştepţi pe cineva?
Mara. Discutăm despre Holly Maxwell.
Discutaţi?
Charlie, în munca mea, "hmm" de regulă înseamnă ceva.
Vrei să-mi spui ceva?
Mara e mult mai bine de când a venit aici, Chris.
Cred că se vindecă.
- Nu înseamnă că e bine. - Sunt psihiatru.
Ştiu cum arată PTSD.
Sigur...
Dar eşti aici ca psihiatrul pacientei tale
sau ca fostul Marei?
Poate vrei să clarifici asta.
Zic şi eu.
Aşa că uite care e teoria mea...
Ok. Normal că există o teorie.
De ce se află Holly într-o sală goală?
O dansatoare îşi doreşte audienţa, da?
Şansa de a-i câştiga, de a-i impresiona.
Dar acolo... acolo nu găseşte împlinire
să danseze pentru oameni pe care nu-i poate câştiga.
Programul nu-i poate da o audienţă adevărată,
aşa că nu va avea una.
Este o... recunoaştere tacită,
ştie că experienţa nu e reală.
Poate... sau poate nu.
Care e teoria ta? Spune-mi.
Ok, protejează ceva...
Orice ţine în spatele acelei uşi încuiate.
Şi... tu ştii că...
A trecut prin multe...
chiar prea multe.
Poate că are nevoie de un spaţiu
unde să fie ea,
să nu trebuiască să fie supărată.
Pot înţelege asta.
Vorbim în continuare despre Holly
şi de ce este într-o sală goală?
Chris, când Jamie şi Brynn au murit...
Tot ce-am putut face a fost să supravieţuiesc.
Chiar dacă a fost o luptă.
N-am vrut să te supăr.
Ştiu.
Am... l-am văzut pe Charlie la plecare.
Şi cum a fost?
Îl ştii pe Charlie.
... Intrigant.
Are acel... ştii tu, aer paternal,
super protector.
- E altceva - Ăsta e el.
- Da. - Da.
Dă-mi 5 minute. E chiar aici.
- Nu e mare lucru. - ... Aşteaptă...
Uite-o.
Îmi pare rău că a durat atât să ţi-o înapoiez.
Nicio problemă.
Ţi-a plăcut?
Da. Am fost încântată...
Protagonistul era atât de... puternic...
Da, Mara, ai ţinut cartea asta 2 ani.
Ştiu, îmi pare rău. Am avut treabă.
- Dar îţi mulţumesc de cină. - Da.
Mi-a făcut plăcere să vorbim.
Mi-a lipsit vorbitul cu tine.
Da. Şi mie.
Ar trebui să plec.
Da.
Da, poate ar trebui.
Dar... mulţumesc pentru cină. Vorbesc serios.
Da. Ai spus deja asta.
Te vei...
te duci mâine s-o vezi iar pe Holly?
Bine, trebuie să încerc.
Bine, nu ştiu ce-i voi spune, dar...
Ştiu că urăşti un sfat ca asta,
dar... fi tu însuţi.
Serios?
Oamenii te plătesc pentru asta? Ok!
Cred că în anumite circumstanţe,
tu şi Holly vă puteţi înţelege.
De ce? Îţi aminteşte de mine?
- Doamne, te-am văzut dansând. - Ok.
- Nu. Nicio asemănare... - Uşa e acolo. La revedere!
- între tine şi balerină. - Să nu te lovească...
la ieşire! Pa!
Noapte bună.
Paul, auzi, ştiu că e târziu, dar am o idee.
Ne putem vedea la birou?
Nu plec.
De asta te-ai întors.
Nu. Sunt... aici pentru meditaţii.
- Meditaţii de dans? - De ce? Predai şi pian?
Sunt multe cursuri dincolo.
Dar nu vreau să învăţ de la oricine.
Uite, nu ştiu nimic despre balet,
dar ce ştiu...
este că atunci când dansezi, simt ceva.
Şi vreau să învăţ să fac asta
Ai mai dansat vreodată?
Am fost majoretă.
Încearcă să ţii pasul.
Pentru Dumnezeu, pliază când aterizezi.
- Ce? - După salt,
pliază când sari, pliază la aterizare.
- Aşa? - Da.
Bine. Şi ridică.
Este o sfoară
care te trage din vârful capului.
Ştiu ce faci, apropo's.
De asta mă laşi s-o fac?
Poate că... uneori sunt singură.
Asta a fost.
- Drăguţ. - Bine.
- Eşti gata pentru tot? - Da.
Bine. S-o facem împreună,
- ca să nu fie doar mişcări. - Ce vrei să spui?
Te mişti pentru că simţi ceva mai profund decât poţi spune.
Te întinzi către iubitul tău.
El intră pe uşă pe acolo.
Iubitul meu e de partea cealaltă a uşii?
Cea încuiată?
Nu era încuiată până nu ai început să-ţi bagi nasul.
- Întinde-te după el. - Da.
Bun. Şi continuă să te întinzi cu piciorul din spate.
Piesa pentru care repeţi mereu,
e ce ai jucat cu Zeke?
De ce zici asta?
Ei bine, el era...
iubitul tău, partenerul tău.
Relaţia cu Zeke era... complicată.
Cum aşa?
Asta e. Am terminat.
De ce? Cine e la uşă?
- Lecţia s-a terminat. Pleacă. - Holly...
Am zis să pleci!
Exitus.
Bine, bună treabă, dansatori. Pauză de cinci minute.
Zeke Caridis?
Mara Kint.
Da. Ai sunat legat de Holly.
Ce e?
Holly are nişte probleme şi încerc s-o ajut,
dar am nevoie de nişte informaţii mai întâi.
Pare că a suportat foarte greu despărţirea de tine.
Nu ştiu de ce.
- Holly s-a despărţit de mine. - Stai, ea...
- Ce? - Da.
Imediat după accident am văzut-o în spital,
i-am spus că nu plec nicăieri.
Eram acolo pe termen lung.
Vorbeam serios.
Două zile mai târziu, îmi spune că nu mă mai poate vedea niciodată.
- De ce? - Mi-a spus că viaţa ei s-a schimbat.
Trebuia să o termine cu trecutul.
Speram că se va răzgândi.
- Nu s-a întâmplat niciodată. - Nu are niciun sens.
Mie-mi spui.
Altceva? Trebuie să dau un telefon înainte de finalul pauzei.
Nu. Mulţumesc.
Îmi pare rău, da.
I-ai dat o cutie muzicală?
Nu, niciodată.
Nimic nu are sens, Paul.
Cutia muzicală, minciuna despre despărţire,
totul e un mare puzzle,
iar răspunsul e în spatele uşii încuiate,
singurul loc unde nu pot merge.
Poate iau cu mine un topor data viitoare.
Ar merge, nu?
Pare dificil şi s-ar putea să nu ai nevoie de el.
De ce?
Ai văzut ceva în afara teatrului din Visul lui Holly?
Doar scena
şi ce o fi după uşa aia încuiată.
Vezi tu, Visurile care sunt limitate aşa
se întorc împotriva lor.
Uşile trebuie să ducă undeva.
Dacă nu te pot duce afară,
te vor duce în alt loc din Vis.
E ca un desen Escher.
Dacă Holly a proiectat un al doilea spaţiu,
aproape sigur mai e o uşă care duce la el.
Trebuie s-o găseşti.
Holly Maxwell are probleme.
Ce se petrece?
A dezvoltat un embolism pulmonar.
Trebuie s-o scoţi afară, Mara. Nu va mai rezista mult.
Cine eşti?
Mă numesc Mara.
- Tu cum te numeşti? - Sadie.
Vrei s-o vezi pe mama?
De fapt, te căutam pe tine.
Cum aşa?
Aveam o presimţire că o fetiţă foarte specială locuia aici
şi mi-am spus:
mi-ar plăcea s-o cunosc.
Sigur va fi distractiv să mă joc cu ea.
- Da? - Da.
Facem desene cu lei.
Vrei să faci asta?
Da.
Poţi folosi astea.
Bine, mulţumesc. Iubesc leii.
- Şi eu. - Da.
Ai spus ceva, scumpo?
- Mami, ea e... - Mara.
Ştiu.
Ne-am cunoscut.
- Putem lua o gustare? - E în bucătărie.
Ce-ar fi să începi tu
şi eu şi Mara vom discuta?
E frumoasă.
Ştiai?
Nu, dar începusem să mă prind.
Nu i-ai spus lui Zeke că erai însărcinată, nu?
Nu voia copii.
A fost foarte ferm.
Am aflat că sunt însărcinată
şi în timp ce încercam să-mi dau seama cum să-i spun,
am căzut de pe bicicletă şi am pierdut totul.
Tu ai cumpărat cutia muzicală?
Urma să fie un cadou pentru ea,
pentru cea reală.
- Ştie cineva? - Doar Chris.
I-am spus la terapie.
Nimeni altcineva.
Mereu am ştiut că sunt menită să fiu dansatoare.
Ştiam că pentru asta am fost făcută.
Când am aflat că sunt însărcinată,
am simţit la fel, şi m-am gândit
cât de norocoasă sunt, ştii?
Cele mai importante două lucruri pentru mine şi...
le am.
Şi apoi a venit accidentul.
Şi brusc, m-am trezit şi mi-au spus
că nu voi mai dansa.
Nu voi mai avea un copil.
Şi apoi ai descoperit Reverie şi le-ai primit înapoi.
Dar Holly, nu e real.
- Trebuie să ieşi. - De ce?
Ce e aşa presant?
Cariera pe care am pierdut-o?
Copilul pe care nu l-am avut?
Povara care am devenit pentru sora mea?
Ce rost are să mă întorc la asta?
Bine...
Mori.
Acum, pe bune.
Nu cred că mai e ceva pentru mine acolo.
Tot pentru ce mă trezeam...
e aici.
Dar dacă mori acolo...
mori şi aici.
Cele mai bune momente din viaţa mea
au fost când am dansat
sau îmi imaginam viaţa cu fiica mea.
Deci, în timpul rămas,
voi dansa
şi voi sta cu Sadie.
Mamă?
Trebuie să plec...
Şi la fel şi tu.
Vin, iubito.
Nu vrea să iasă.
Ştie ce se va întâmpla, a acceptat-o.
Ce mai e de făcut?
Ne pasă de ea. Ai explicat situaţia.
Dacă Holly alege să rămână în program,
nu e decizia ei?
Ce? Nu.
E adult. E viaţa ei.
Nu lăsăm clienţi să moară în Reverie.
Ce fel de companie crezi că conduc?
Bine, ce vrei să faci?
Dezactivează-i ICC-ul.
Scoate-o afară.
Credeam că nu puteţi face asta.
Nu putem...
sau mai degrabă, n-am încercat.
N-am vrut să riscăm leziuni neuronale.
Nu ştim care ar putea fi efectul real.
Poate e timpul să aflăm.
Şi să rămână cu daune pe creier?
Dacă lăsăm pe cineva să facă asta, nu crezi că vor încerca şi alţii?
N-am creat o maşină de sinucidere.
N-ai discutat posibilitatea acestui tip de procedură medicală cu Holly.
Nu şi-a dat aprobarea pentru aşa ceva.
Reverie ar trebui să facă vieţile oamenilor mai bune,
nu să le încheie.
Să ne oprim o clipă.
Mai daţi-mi o şansă să mă întorc.
Da?
- Bună. - Bună.
- Ai o clipă? - Da, intră.
Am vorbit cu Holly
şi vrea să rămână în Reverie.
Ştie că va muri.
Spune că vrea să se sinucidă?
Nu cu cuvintele alea, dar da.
Poate dansa acolo.
Are o fiică.
- Ţi-a spus despre asta? - Da.
Ar fi trebuit să-mi spui, Chris.
E în pericol şi am pierdut mult timp...
Nu puteam. Ştii asta. E pacientul meu.
Ai putea să nu mai fii psiholog o clipă?
Sunt psihologul ei, deci nu.
Uite, eu...
nu ştiu ce să fac.
E fericită în program, deci, ştii,
dacă-i spui să iasă, pare o cruzime,
dar apoi, s-o forţezi să iasă,
şi asta e cruzime, deci... vreau un răspuns
care să nu pară că fac un lucru greşit.
Îmi ceri voie
s-o laşi acolo? Nu pot fi de acord...
Îţi cer un sfat.
Nu ştiu ce să-ţi spun, Mara.
Nici nu înţeleg pe deplin
ce faci acolo.
Dar ştiu că tu...
vei găsi cel mai bun plan.
Nu face asta.
Nu o face despre cât de multă încredere ai în mine,
pentru că mă priveşti şi îţi ţii respiraţia.
Aştepţi să cadă celălalt papuc.
Ştii, spun oamenilor că erai cea mai puternică femeie pe care o ştiam...
şi apoi ai renunţat.
Ai renunţat la mine, la tot,
şi asta m-a afectat.
Aş fi zis că era imposibil.
Acum te văd şi m-am întors înapoi,
ca şi cum n-a trecut timp şi mă gândesc:
Care Mara e aceasta? Cine eşti acum?
Vrei sfatul meu, iată-l:
nu e în regulă să renunţi.
Nu e acum, n-a fost nici atunci când mi-ai făcut-o mie.
Ştiu că i-ai iubit pe Jamie şi Brynn.
Ştiu asta.
Dar eu te-am iubit pe tine.
Mai existau oameni pentru care să rămâi.
Mulţumesc pentru sfat.
Bună treabă.
Bate palma. Ai fost grozavă, fată.
Şi Cody, de fapt, cred că e al tău, amice.
Să nu uităm asta. Bună treabă... bună.
Scuze, e o nebunie.
Începem o sesiune nouă, deci...
- E în regulă. - Bună treabă.
Viv...
pot vorbi cu tine despre Holly?
Da. Ce?
Mă gândeam
poate am putea merge în biroul tău, undeva fără clip board.
- Îmi pare rău... - Viv?
- Eşti bine? - Da.
- Ai nevoie de doctor? - Nu.
Nu e aşa de dramatic.
S-a mai întâmplat?
Da, dar nu foarte des.
E o formă uşoară de scleroză multiplă.
Nu e varianta înspăimântătoare, încă,
şi poate nu va fi niciodată,
dar am aflat acum două luni.
- I-ai spus lui Holly? - Nu.
Nu, Holly are destule probleme şi eu doar...
voiam să mă gândesc eu la asta mai întâi.
Viv, trebuie să-i spui.
O voi face, dar trebuie să-mi dau seama.
Dar ea te poate ajuta să-ţi dai seama.
Ascultă, îmi iubesc sora
dar nu e tipul îngrijitorului.
Noi două, înţelegem.
Ştim cum funcţionăm şi e în regulă.
- Nu e. - Nu.
Nu, Holly a trecut prin atât de multe.
Eu...
nu, nu vreau s-o fac să se simtă mai rău.
Nu cred că o s-o facă să se simtă mai rău.
Ar putea-o salva.
Credeam că ai plecat.
Trebuie să vorbim despre sora ta.
Lui Viv i-e mai bine fără mine.
E bolnavă.
Are scleroză multiplă.
Nu.
Mi-ar fi spus.
Ce ai făcut...
că te-ai întors în interior după ce s-a întâmplat,
a fost isteţ.
Doar te contractezi.
Protejezi acele organe vitale.
Şi uneori, nu mai rămâne energie
să mai vezi... pe cineva în jurul tău,
chiar şi pe cei care sunt lângă tine.
A simţit că nu poate să-mi spună?
Tu mi-ai spus...
că uneori, lucrurile pe care le simţim cel mai mult,
nu le putem exprima în cuvinte.
Dansezi ca să le exprimi, Holly.
Unii oameni nu pot face asta.
Viv are nevoie de ajutorul tău, dar nu ştie cum să-l ceară.
Viv n-a cerut nimic nimănui.
Înţeleg...
să vrei să rămâi aici să păstrezi ceva bun
pentru încă puţin, dar...
renunţi la toată lumea din viaţa ta,
oameni adevăraţi care sunt acolo,
care te iubesc, care au nevoie de tine...
Nu vreau să plec.
Ştiu.
Dacă plec...
nu mă mai pot întoarce.
Eu...
Nu pot face asta cu jumătate de normă.
Să vin...
pentru câteva ore ici colo
şi apoi să mă întorc mereu la viaţa mea reală...
Fără Sadie.
Mi-ar distruge inima.
Ştiu ce cer.
Nu voi mai merge vreodată...
Şi n-o voi vedea pe Sadie crescând.
E greu.
Vreau să mă ajuţi să fac ceva mai întâi.
Spune.
Uite!
Sunt atât de fericită că am putut să dansez cu tine.
Şi ai făcut-o frumos.
Ai fost perfectă.
Vino aici.
Ai fost mereu perfectă.
La revedere, dulce fată.
Sunt aici. Pot ajuta.
- De ce ai nevoie? - Nu, mă descurc.
Nu-ţi face griji, e bine.
Viv...
Sunt aici acum.
- Nu deveni siropoasă. - Nu.
Eu...
pot depune formularele de eliberare a elevilor...
Bine.
Doar dacă nu mai vrei şi altceva.
Bună, tuturor. Bună.
Dna. Viv mi-a cerut să fiu profesoara voastră azi.
Găsiţi un loc la bară, vă rog.
Acum... cine îmi poate arăta
prima poziţie?
Degetele sunt afară,
doar cât merg.
Grozav.
Ţinem cu toţii... un dovleac.
Şi degetele noastre se ating chiar sub nasturii de pe burtă.
Bună treabă.
Cum ajungem într-a doua poziţie?
- Mergi acasă? - Nu chiar.
Voiam să-ţi spun,
chiar îmi place de Chris.
Pare solid.
Nu trebuie să spui asta, Paul.
Dar am făcut-o.
M-am...
M-am gândit la tine de aseară.
Charlie m-a avertizat în seara când m-am văzut cu el să nu...
Îmi e dor de tine.
Eşti persoana mea preferată, Chris.
Probabil vei fi mereu.
Dar de asta vreau...
să fiu pregătită.
Întreaga viaţă mi-a explodat în faţă în ziua aia,
şi...
Şi încerc să pun piesele înapoi din nou,
dar eu...
încă nu am reuşit.
Mai sunt...
treburi neterminate.
Da.
Ştiu.
- Ai spus că am renunţat. - N-ar fi trebuit să spun asta.
- Eu... - Aveai dreptate.
Am făcut-o, dar...
nu renunţ la viaţa mea acum,
sau la oamenii la care ţin.
Vreau să ştii asta.
Ştiu.
Şi mai sunt lucruri pe care trebuie să le fac.
Când eşti pregătită...
Sună-mă.
O voi face.
Continuă!
Ray!
O duce pe Brynn acasă la părinţii tăi.
O să mă părăsească.
Ray! Ray!
Vizitatorii n-au voie la acest pacient.
Doar membrii familiei. Sunteţi din familie?
Cumnată.
alpo & corvin.predoiu (Subtitrări-noi.ro Team)