EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Se væk, se væk
Serien her vil ødelægge din aften Hele dit liv og din dag
Hvert eneste afsnit Er meget ubehag
Så se væk, se væk
Børnene, de gemmer sig I vanskabningers hus
Grev Olaf bliver værre Han er nærmest i en rus
Løverne på Bøhlandet Er sultne efter kød
Alt i denne serie Ender med en bitter død
Bare se væk, se væk
Intet andet end rædsel Og ubehag er på vej
Spørg en fornuftig person, skal jeg se? Og de vil sige
Se væk, se væk
DET SKARPTANDEDE TIVOLI - DEL 2
Se væk, se væk
Teltene står ikke længere i Caligari Tivoli.
Hvis forskere rejste til Bøhlandet,
ville de knap nok kunne se, at her havde været et tivoli.
Her er ikke andet tilbage end en dårligt gravet kule,
nogle forkullede rester...
...og aske.
På nætter som denne tænker jeg på de frygtindgydende vilddyr i mørket
og på, hvilken del af dyret, der er mest skræmmende.
Nogle mener tænderne, kløerne eller pelsen, hvis man har allergi.
Jeg vil mene, at det mest skræmmende sted på ethvert dyr er gabet.
Hvis man ser det, er man blevet ædt. Af samme grund betyder "i løvens gab"
"et frygteligt sted med kun lille chance for at undslippe".
Før dette afsnit er færdigt,
er "i løvens gab" blevet brugt tre gange oven i de gange, jeg har sagt det.
Af samme grund burde du lade være med at se mere,
før historien bliver så uhyggelig, at du selv føler dig som i løvens gab.
Den tæller heller ikke.
Vi må skynde os. Grev Olaf kommer snart,
og så er vi i løvens gab.
Hvorfor er du spåkone?
Det er blot en bibliotekar med lidt blændværk.
I forsvandt fra Kummerstrup, men jeg glemte jer aldrig.
Jeg forsøgte
at redde Hængedynd-børnene.
- Jeg mødte Jacques Snicket og FBK. - Det Frivillige Brandkorps.
De ville også redde Hængedynd-børnene.
Vi var tæt på i landsbyen, men Olaf fangede os.
Jeg bestak Esmé for at slippe ud af fængslet.
Jeg tog ud efter vores modigste agent.
Tivoliet er et sted, FBK skaffer oplysninger.
Der findes ikke nogen Madame Lulu.
Det er et alias for den frivillige, som har vagten.
En turnusordning.
Den forrige Madame Lulu tog taxien til hospitalet
for at hente en vigtig sukkerskål, før Esmé fik fingre i den.
Men hun er ikke vendt tilbage. Og Jacques...
...kommer heller ikke tilbage.
- Han hjalp os. - Han var meget modig.
De andre er i sikkerhed.
Det var dog dejligt.
I er virkelig nogle enestående børn.
Men Olaf er her, og vi er i stor fare.
Gid Madame Lulu snart kommer tilbage. Hun ved, hvad vi gør.
Men han fatter mistanke. Jeg kan snart ikke narre ham længere.
Jo, det er en god forklædning.
I lige måde. I var svære at kende.
Hvad afslørede os?
Et vist glimt i øjet som tegn på skarpsindig kløgt.
Som alle frivillige.
Madame Lulu...
- Olivia. - Olivia.
Vi så en besked om, at én af vores forældre lever.
Som du sagde til Olaf.
Det sagde jeg desværre kun for at holde på ham.
Men hvis Jacques troede, der var en overlevende,
må det passe. Hans oplysninger er aldrig forkerte.
Jeg har læst lidt.
- Ufærdig historie. - Du fandt den.
FBK har et hemmeligt hovedkvarter i Dødehånd-bjergene.
Hvis én af jeres forældre lever, ville de tage derhen.
- Vi må derop. - Jeg følger jer.
Det burde stå på kortet.
- Men det er ikke angivet. - Må jeg se?
Angivelser på kort er som koder.
Den blå linje er en flod. Husene er lejrpladser.
De Fire Bakkers Kløft. FBK.
Men der er intet der. Kun en brun plet, hvor Jacques har spildt kaffe.
Måske spildte han ikke. Det kan være et hemmeligt mærke.
Pletten er nok hovedkvarteret.
Ikke langt væk.
Vi må derop.
- Den forrige Madame Lulu har taget taxien. - Har rutsjebanevognene motor?
Ja, men køleren bliver hele tiden for varm.
Det må være drivremmen.
Vi må overføre torsion fra motoren til køleren.
Jeg kan lave det, men det tager hele natten.
Så rejser vi i morgen tidlig.
Jeg pakker biblioteket og mad til turen. Jeg kan godt aflede grev Olaf.
Jeg har villet hjælpe jer, siden I kom til mit bibliotek.
Vi har mistet folk, vi elsker, men vi fandt hinanden.
Og hvis én af jeres forældre lever, finder vi også ham eller hende.
Men nu må vi skynde os, før Olaf kommer.
Der er noget, jeg ikke forstår.
Grev Olaf var også med i FBK.
Så er det en ædel eller en ond organisation?
Jacques sagde, at FBK engang var ædel. De viede deres liv til at slukke brande.
Så opstod et skisma. Forstår I?
Splittelse mellem medlemmerne.
Én side mente, det var bedre at starte brande.
Og en aften i operaen blev en sukkerskål...
Mine damer og herrer, tid til en afbrydelse!
Så, for pokker.
Skynd jer.
Hvis du er i et telt eller i en campingvogn,
hvis du er på herretoilettet, så vask hænder, og kom ud!
Denne vej, folkens.
Hvordan ser vi ud?
Dit hårbånd.
Mine damer og herrer, drenge og piger, vanskabte og normale mennesker.
Lad mig byde velkommen
til en helt ny attraktion her i Caligari Tivoli.
- Godt nyt, for de popcorn er supertørre. - Det er godt nyt.
Det bliver langt mere underholdende og ikke kun takket være mig.
Hvem her kender til den ældgamle praksis heskekunne...
Vent lidt. Heskenekunsne... Det betyder magi.
Heksekunst! Du forsøger at sige heksekunst.
Ja! Heksekunst.
Hvor har du ret.
Tænk, at du kunne høre noget med alt det, du har i øret.
Hvad?
Se!
- Flot! - Utroligt!
Det var ikke ret imponerende. Måske med duer.
Seriøst?
Hvad så med det her?
Et tørklæde. To tørklæder, tre...
- Skat, du skræmmer ham. - Javel, ja.
Et til. Vupti, der var duen. Den er død, tak.
Ja, det var lidt imponerende.
Ved du, hvad der er meget imponerende?
Mere imponerende end 17 tørklæder og en død due.
Se!
En kule fyldt med sultne løver!
Mine damer og herrer, jeg har en helt særlig overraskelse til jer.
Løver er kødædende. De spiser altså kød.
- Ingen overraskelse. - Det ved alle.
Men disse løver har ikke fået noget kød.
Ikke en eneste dråbe mad. De er ved at dø af sult.
- Hvor hjerteløst. - Og uspændende.
Kom igen i morgen, hr. Afbryder,
når vi vælger en vilkårlig vanskabning fra De Vanskabtes Hus
og ser på, mens løverne æder dem.
Man kan ofte bedømme folk
ud fra deres reaktion på, at nogen skal ædes af løver.
Onde mennesker bliver begejstrede, mens normale mennesker bliver forfærdede.
En kan måske ikke skjule sin jubel, mens en anden må foregive at juble,
hvis hun er i forklædning.
Nogle kan være forfærdede, men i stand til at se noget brugbart.
Noget langt og stivelsesholdigt, som gør visse saucer bedre,
men som for det trænede øje kunne ligne en løsning.
Jeg så dig ved løverne.
- Du har en løsning. - Tagliatelle grande.
Kæmpenudlen, Olaf bruger som pisk?
Jeg kan bruge den til at reparere rutsjebanen.
I nat, mens alle sover.
Så er der mad.
Nyd den. Det kan blive jeres sidste tom ka gai.
- Tom ka hvad? - En suppe fra Thailand
med kylling, grøntsager, svampe, frisk ingefær,
kokosmælk og vandkastanjer.
Chabo rev ingefæren med tænderne. Hun er et meget hjælpsomt vilddyr.
Var hun ikke vanskabt, kunne hun blive en god kok.
- Hun bliver en god kok alligevel. - Ikke hvis løverne æder hende.
Jeg er ikke vild med at skulle ædes.
Men publikum var begejstrede, så det er godt for omsætningen.
- Alle elsker vold. - Især sammen med dårlig bordskik.
Det er skørt. Ingen skal dø for at underholde.
Der er bedre ting i livet end at blive spist.
- Hvad for eksempel? - Bogstaveligt talt alting.
Måske banker lykken på en dag.
Luk op, vanskabninger.
- Skynd jer. Jeg skal tale med jer. - Jeg skynder mig.
Opfør jer pænt. Et normalt menneske vil tale med os.
Jeg vrider ikke kroppen i mærkelige stillinger.
Og jeg bruger kun venstre hånd. Nej, højre...
Jeg hedder Esmé Gigi Genevieve Armod,
og som I kan se på min kjole, elsker jeg vanskabninger.
- Det var sødt sagt. - Ja, det var.
Kjolen skal vise, hvor højt jeg elsker dem.
Det udstoppede dyr på min skulder er som en pukkel,
og det klamme lille fjæs er som at have to hoveder.
Du ser meget vanskabt ud.
Jeg er jo et normalt menneske,
men jeg ville vise, hvor meget jeg beundrer jer.
Jeg ser jer faktisk som mere end ansatte i et tivoli.
Jeg ser jer som nogle af mine næreste venner.
Esmé, mener du virkelig det?
Ja, selvfølgelig. I er bedre end alverdens fine mennesker.
Et normalt menneske kalder mig en ven.
Ja, for det er I. Mine vanskabte venner.
Og det gør mig så ked af det, at én af jer skal ædes af løver i morgen.
Jeg får ægte tårer i øjnene.
Nære ven. Græd nu ikke.
Det gør jeg.
Men jeg har et tilbud til jer, som vil gøre os alle lykkelige.
Vi talte netop om, at lykken kunne banke på.
Det er fuldstændig rigtigt. Sæt jer om bålet, så skal I bare høre.
Nu har vi kløvet brænde og lavet bål, som du bad om,
så hvad er dit tilbud?
Jeg vil tilbyde jer en chance for at komme ud af De Vanskabtes Hus
og tage med grev Olaf og mig som en del af truppen.
Vil en normal mand som ham arbejde med vanskabninger?
Selvfølgelig. Grev Olaf er ligeglad med, om I er vanskabte,
så længe I adlyder hans mindste ønske.
Sikke en chance!
Du får på puklen.
- Undskyld, Hugo. - Helt okay.
Hvis I er interesserede, skal I bare udføre én simpel opgave.
Begå et mord.
- Det er fint. - Sagde du...
Under løvenummeret vælger Olaf en vanskabning.
Men den, der bliver valgt, skal smide Madame Lulu derned i stedet.
Skal vi myrde Madame Lulu?
Se det som en øvelse,
der skal vise Olaf, at I er tapre nok til hans trup.
At smide Madame Lulu ned til løverne virker ikke tappert.
Kun ondt og grusomt.
Er det ondt og grusomt at give folk, hvad de vil have?
I vil med i grev Olafs trup.
Publikum vil se nogen blive ædt af løver. Jeg vil se Madame Lulu i hullet.
Det lyder jo ikke så slemt.
I morgen får én af jer den spændende mulighed
at give alle, hvad de vil have!
Hvorfor skal Madame Lulu ædes?
Det vil du forstå, når du bliver ældre.
Måske ikke dig.
Hvad er der galt?
Det var et gavmildt tilbud.
Ja, meget gavmildt, fru Armod.
Jeg er ikke glad for at smide Madame Lulu for løverne.
Jeg er enig.
- Også Chabo. - Nok kun halvt.
Ulven glæder sig nok til at se Madame Lulu blive ædt.
- Jeg er spændt. - Også mig.
Jeg vil så gerne med grev Olaf.
Måske kan I overtale jeres tohovede kollega.
Hør lige.
Måske fortjener hun ikke at blive ædt. Folk får ikke altid, hvad de fortjener.
Det ved I to nok bedre end nogen.
I er trods alt vanskabninger.
I kan sove på det.
Flot, Sunny.
Det underlige ved begrebet "at sove på det"
er, at det kan man som regel ikke.
"Sov på det" betyder her
"gå i seng, og tænk over det i håb om at finde en løsning næste dag".
Det er nemmere at sove, når man har besluttet sig.
Den er ret nedslidt. Det bliver svært.
- Hvad nu? - Sunnys hårbånd
af hospitalsarmbåndet er væk.
Kan det her bruges?
Violet var urolig for rutsjebanen
og for, om den kunne laves med en tagliatelle grande i ly af natten.
Sunny, vikl efeuen ud.
Klaus, en tang og en svensknøgle.
Jeg ser på motoren.
Klaus var urolig for Madame Lulus kort og for turen gennem bjergene.
Sunny var urolig for den lange rejse og for, om Olivia tog nok mad med.
- Løverne sover heller ikke. - De lyder ikke glubske, kun triste.
Og sultne.
Jeg har ondt af dem. De burde ikke sulte hele dagen.
Esmé havde ret. Ikke alle får, hvad de fortjener. Heller ikke løver.
Jeg forstår ikke,
hvorfor Hugo, Colette og Kevin vil med de onde mennesker.
De vil bare behandles som normale.
Måske er det derfor, grev Olafs trup fungerer.
De tror ikke, de har andre udveje.
Så er vi heldige. Vi kender vores udvej.
Alle tre børn var urolige for det hemmelige hovedkvarter
og for, om én af deres forældre var i live.
Sunny, kan du beskære nudlen?
De burde være urolige for Olaf, som selv var søvnløs i nat.
Hør dem lige. Hvilken sult. Hvilken umættelig trang.
De stakkels kræ.
De får snart en at æde.
Og nu vil jeg vide, hvor den overlevende forælder befinder sig.
Jeg ville få svar i morgen. Over midnat er det i morgen.
Kom tilbage i morgen, min Olaf. Ånderne taler, når de taler.
Det håber jeg.
Jeg er en tålmodig mand, men tålmod er som en irriterende udenlandsk accent.
Den slipper op.
Vent! Ånderne sender mig et syn.
Ja. Du gjorde en frygtelig ting ved en ædel mand.
Og nu får jeg et navn.
Jacques Snicket.
Jacques Snicket kom i vejen for mig. Spørg ånderne, hvordan det endte.
Hvad er det?
Krystalkuglen havde uheld. Heldigvis køber Madame Lulu stort parti.
Du har vel ikke haft gæster fra Heimlich Hospital?
Nej da!
Flotte Olaf er Madame Lulus første gæst i lang tid.
Er det rigtigt?
Hvordan er det så havnet her?
Åndernes veje er uransagelige.
Og så har Madame Lulu lige været til undersøgelse.
Regelmæssige lægebesøg er vigtigt.
Vi ses i morgen, min Olaf.
Det gør vi i hvert fald.
ÉN AF DISSE VANSKABNINGER BLIVER ÆDT
Flot!
- Flot klaret. - Tak.
Vi burde kunne nå helt op i bjergene.
Kan den klare vægten af biblioteket?
Vi må prøve.
At køre i rutsjebane er noget, normale børn gør.
Så kører vi.
Der er kun få virkelig lykkelige stunder i Baudelaire-børnenes liv.
Dette er ikke en af dem.
Men det er tæt på.
En frivilligs loyalitet kan afgøres med en kodesætning.
"Verden er stille her."
Det lyder måske sært. Som et hemmeligt motto
eller noget, en fremmed i en taxi siger, så verden kan få gavn af dine talenter.
Der vil forekomme tab. Vi sejrer måske aldrig helt.
Vi lider måske nederlag for en tid. Men vi forsvinder aldrig.
Ikke så længe ædle og belæste mennesker...
- Brænder for sagen. - ...brænder for sagen.
Hvor skal I hen?
Der er du, min Olaf. Du er tidligt på færde.
Ånderne sover stadig som dovne geder.
Tag dig et glas morgenvin med hende Esmé-damen
og kom tilbage om en time.
Så er ånderne klar til den store spådomsforestilling.
Jeg behøver ingen spådomsforestilling.
- Ikke? - Nej.
Der er en ny plan.
Jeg har min egen forestilling nu. Og se, folk kommer allerede.
Denne vej til løvekulen!
Også jer.
Kom denne vej for vold og grovæderi!
Har nogen set chefens kæmpenudel?
Se, fru Bass. Vanskabninger.
Du skal ikke sige mit navn. Jeg er på flugt.
Undskyld, men jeg er så spændt.
"Nogen bliver ædt."
Det håber jeg. Jeg har ikke moret mig siden bankrøveriet.
- Jeg sulter efter underholdning. - Løverne sulter vist også.
Hvad sagde du om en bank?
Mine damer og herrer,
jeg tror, det bliver en af jeres livs mest spændende dage.
Velkommen, alle sammen,
til Caligari Tivolis store finalenummer!
Jeg er jeres sprechstallmeister, grev Olaf,
men en anden grev Olaf end ham fra avisen, som er død.
Tænk, at der er flere grev Olaf med ét øjenbryn.
Vi er begge meget flotte. Men nok om mig.
Mine damer og herrer, i denne kule går to sultne løver.
Og ved siden af føromtalte kule står fem lækre vanskabninger!
- Endelig sidste dag i det her tøj. - Snart er jeg med i grev Olafs trup.
Vil I skubbe Lulu ned i kulen?
Ja, hvis jeg så er færdig med at være vanskabt.
Se godt på alle disse vanskabninger.
Bemærk Hugos pinlige pukkel.
Gnæk ad Colettes vanvittige vrid.
Fnis over det absurde ved Kevins ambidekstrale arme.
Mor jer over Beverly og Elliot, den tohovede vanskabning.
Og grin, så I næsten ikke kan få luft, ad Ulvebarnet Chabo.
- Ham med sårene. - Hende med pengesækken.
Jeg er ikke vanskabt. Jeg er publikum. Jeg har bare en hudlidelse.
Og det er ingen pengesæk, men algebraøvelser.
Jeg er ligeglad, bare der er klovne. Helst de bedrøvede.
Mine damer og herrer, nu begynder udvælgelsesceremonien.
Navnene på alle vanskabningerne
er blevet skrevet ned på små stykker papir,
foldet og lagt ned i æsken, som den yndige unge dame står med.
Hun er da ikke særlig yndig.
Spil med på legen. Vi finder på noget.
Mine damer og herrer,
nu stikker jeg hånden ned i æsken, tager et stykke papir,
folder det ud og læser navnet på vanskabningen op.
Så går vanskabningen ud ad denne planke
og springer ned i kulen, og så ser vi på, at løverne æder ham.
Eller hende.
Er der nogen, der har spørgsmål?
Hvorfor må du trække navnet?
Det var min idé.
Er det her lovligt?
Du ødelægger al morskaben, knægt.
Hvis du skal spørge sådan, kan du vente i bilen.
Mine damer og bla bla bla, nu stikker jeg hånden ned i æsken.
Jeg trækker et stykke papir,
som jeg vil folde meget langsomt ud for at øge spændingen.
En voksen, der folder papir ud. Fascinerende.
Jeg lærte at fascinere folk gennem mine mange år i egnsteater.
Mine damer og herrer,
nu folder jeg den første fold i papiret ud.
Jeg er moralsk utilpas.
Det kan være den hotdog, jeg fandt på jorden.
Jeg har netop foldet den anden fold i papiret ud!
Der er kun fem... fire folder tilbage.
Bliver det uhyggeligt?
Bare rolig, Trixie. Der stod, det var for hele familien.
Den, der bliver ædt af løverne, fortjener det nok.
- Ingen fortjener at blive ædt. - Bortset fra grev Olaf.
- Tænker du det samme som mig? - Ikke gerne, men ja.
Jeg foldede en fold mere ud, og det var den sidste!
Hvad står der?
Mine damer og herrer,
dagens heldige vanskabning beviser, at to hoveder er bedre end ét.
Beverly og Elliot, kom herop.
- Det er ondt. - Har vi noget valg?
Tak, grev Olaf. Vi er meget glade.
Det var så lidt.
Og hop så ned i kulen, så vi kan se jer blive ædt af løver.
Ned med jer!
Hvad er problemet?
- Mit andet hoved og jeg tænkte... - Med begge hoveder.
I stedet for at se os hoppe derned, er det vel mere spændende...
At se en vanskabning blive skubbet.
Det er meget mere voldeligt.
God pointe.
Jeg vil gerne se den vanskabning blive smidt ned til løverne.
Jeg vil se nogen blive skubbet i kulen.
Og hvem, havde I tænkt jer, skulle udføre et så farligt job?
Dig.
Du er jo stjernen her.
Ja!
Sprechstallmeisteren skal smide vanskabningen i kulen!
Med fornøjelse.
Jeg er beæret over at være blevet spurgt.
Men jeg kan desværre ikke gå længere end hertil.
- Hvorfor ikke? - Jeg har allergi over for katte.
Har du det?
Jeg anede ikke, du var allergisk.
Jeg har en idé! Madame Lulu,
gå planken ud og smid dem i døden.
Selvfølgelig!
Madame Lulu er jo grunden til, at vi står her i dag.
Hvad synes I, voldsfans?
Lad os se Madame Lulu smide Beverly og Elliot i kulen!
Slå hende, så hun gør det!
Det bliver ikke nødvendigt.
Jeg er rædsomt spændt.
- Hvad gør vi? - Det ved jeg ikke.
Hold op med at hviske.
Vi øger spændingen.
Spændingen er blevet øget nok.
Dette er det store øjeblik.
Hvis Madame Lulu ikke selv tør,
får den, som melder sig frivilligt, en særlig belønning.
Jeg tør! Det gør Kevin og Colette også!
Modige vanskabninger? Pjat.
Vi er modige!
Grev Olaf, lad os bevise det, og så kan du ansætte os.
- Ansætte jer? - Pragtfuld idé!
Jeg gør det!
- Nej, mig! - Mig! Med begge hænder.
Jeg vil ikke arbejde med en vanskabning.
Jeg gør det for Esmé!
Jeg bør belønnes. Jeg lever af en lærerløn.
Pyt med, hvem der bliver spist. Jeg vil bare føle, at jeg lever!
Jeg vidste ikke, publikum skulle deltage.
Jeg kan ikke vente.
Jeg skubber selv nogen i.
Stol på mig.
- Nej! - Løb!
- Men... - Jeg er lige bag jer.
Som jeg hele tiden har været.
Du er jo ingen spåkone. Du er hende skolebibliotekaren!
Jeg er mere end det. Jeg er frivillig.
Nå, men tak, fordi du meldte dig frivilligt.
Nu får du din særlige belønning.
Jeg mødte aldrig Olivia Caliban, men min bror elskede hende.
Hun var udstyret med nysgerrighed, et veldefineret moralsk kompas
og en velorganiseret bogsamling.
Med andre ord var hun som mange bibliotekarer, jeg har kendt.
Et modigt og ædelt menneske, som ikke fortjente at ende i løvens gab.
- Det lød som... - Olivia.
Hvis hun er død, er det vores skyld.
Det kan vi ikke tænke på nu. Vi må væk.
Jeg troede, det var sjovt at se nogen blive ædt af løver,
men det var...
- Rædselsfuldt. - Grufuldt.
- Svineri. - Det kunne have været mig.
Eller os andre.
- Jeg vil hjem. - Også mig.
Bogen.
Olivia lovede os at finde den.
Hun var et godt menneske og en dygtig bibliotekar.
- Vi er ikke færdige. - Grev Olaf.
Hvad laver I krystere her?
Krystere eller ej tilbyder jeg dem plads i truppen.
Det er pænt af dig, grev Olaf, men du har ikke brug for krystere.
Jo. Man ved aldrig, om man mister en kollega.
Se bare Madame Lulu.
Og I har intet valg.
Vi brænder tivoliet. Den rustne rutsjebane først.
Se selv.
Nej.
Hvis I ikke vil med os, hvor vil I så tage hen?
Hvor skal I hen?
Halløjsa.
Giv mig...
Sådan en har jeg ikke set længe.
En brun plet? Det så du i morges.
En kodet plet.
Den markerer et sted, uden at andre opdager det.
Denne plet markerer FBK's hovedkvarters hemmelige placering.
Der har jeg ikke været siden det maskebal,
hvor jeg ikke smed en kvinde i guldsmedekostume ud fra en klippe.
Vingerne virkede!
Et kort over FBK's hovedkvarter.
Det må være der, den overlevende fra branden gemmer sig.
Så gav Madame Lulu os alligevel ét sidste svar.
Jeg vil savne hende.
Pak jeres vanter. Vi skal op i Dødehånd-bjergene.
Mon Lulu har efterladt noget brugbart?
Jeg kan ikke se noget.
Jeg tror, du lyver.
Det hoved taler sandt.
Hvad laver den kasse med mad så der?
Synes I ikke, mad er brugbart på en lang rejse?
Chabo roser din snuhed. Vi så den ikke.
Derfor er jeg chefen, og chefen siger, at den kasse skal bæres ud i bilen.
Men først skal I sætte ild til teltet her.
Skal vi?
Ja, I skal. I er med os nu, vanskabninger.
I skal sætte ild til teltet.
I skal ødelægge alle papirer og notater og alt Madame Lulus kedelige rod,
og så skal I komme ud til bilen, når I er færdige.
Chabo, du kommer med mig.
Chabo vil blive her.
Jeg er ligeglad med, hvad Chabo vil.
Det er mig, der bestemmer her, ikke det lille vilddyr.
Kom... Hold så op. Ikke knurre.
Sød, lille ulvebasse.
I er heldige, at her er så mange bøger og film.
Det er meget brændbart.
Brænd teltet ned,
så kan I og ulvebarnet komme med i min skuespillertrup.
Tid til at give faklen videre.
Vi tager ikke med Olaf.
Han har jo Sunny, og han har brændt rutsjebanen.
Hans bil er den eneste vej op i bjergene.
Gør vi det, er vi lige så slemme som ham.
Gør vi det ikke, ved vi ikke, om én af vores forældre lever.
Jeg ved, hvordan I har det.
Det var også svært for mig første gang.
Nu skal jeg hjælpe jer.
Tag maden.
I kan køre i gaveboden. Vi spænder den efter bilen.
Med alle de nye er der fyldt godt op.
Din klo gør ondt.
Ned med dig, vanskabning.
Jeg kan binde djævletungeknuden. Den holder bedre.
Sikke en lettelse. Jeg aner intet om det her.
Det var fælt, Eleanor.
Ifølge det anonyme tip, var børnene der,
men jeg så kun vanskabninger og en spåkone, som blev ædt af en løve.
Så gik der ild i alting. Heldigvis var billetten gratis.
Jeg er på vej hjem, men jeg skal lige noget.
Jeg har en lærer med, som vil have en rundvisning i banken.
- Skal du indsætte penge? - Hæve.
Hvad spiser vi i aften?
- Så kører vi af sted mod solnedgangen. - Midt på eftermiddagen?
Det er ikke pointen.
Pointen er, at vi snart bliver meget, meget rige.
Og de overlevende Baudelaire-personer er snart meget, meget døde.
- Er Sunny mon okay hos grev Olaf? - Ingen er okay hos grev Olaf.
Men vi når snart bjergene.
Så snart vi er samlet, flygter vi og finder hovedkvarteret.
Hvad mon vi finder der?
En historie kan slutte, før den er forbi,
når ubesvarede spørgsmål, uløste gåder og uforløst spænding
dækker verden som sne. Som røg fra en mistænkelig brand.
Larry Tjener.
Den overlevende fra branden er på vej til hovedkvarteret. Jeg kommer.
Er det røg?
Jeg er selv spændt på Baudelaire-børnenes skæbne
samt andre detaljer, jeg stadig ikke kender.
Hvor er for eksempel min afdøde brors taxi og en vis sukkerskål?
Og hvem var den forrige Madame Lulu?
Ifølge pålidelige kilder er det en kvinde, jeg kender godt.
Det kan være frustrerende,
når man ikke ved, hvad der venter om næste hjørne.
Som om man står på kanten af en klippe uden at vide, om man falder,
hvor skarpe stenene er, eller om man når at skrige.
Sådan er livet.
Det er en cliffhanger.
Beverly og Elliot. Tryk på den røde knap og sig noget til mig.
- Vi er her. - Kig ud ad vinduet.
- Det gør vi. - Det andet vindue.
- Stop! Nej! - Hvad laver I?
Spåkonen behøvede ikke fortælle mig, hvor de møgunger var.
Det havde jeg selv regnet ud. Så nu skal jeg spå om jeres fremtid.
En hel masse lidelse og smerte og et langt fald ned i afgrunden.
Kender I følelsen? For det gør jeg.
Men det ser lyst ud for mig.
Jeg kapper alle bånd til fortidens fiaskoer.
Fik I den?
Jeg kapper bogstaveligt talt det reb, I bandt...
De har sikkert fattet den, skat.
Farvel, Baudelaire-børn.
Sunny!
Nu ryger de lige ned i løvens gab.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve