EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Det är slut. Om mordroteln utreder våra försvunna personer är vi körda.
Vi kanske klarar oss. Vi hyr förråden under falska namn
och dödar folk utanför vår vänkrets.
Du tinar en armbåge i vår mikro.
Vi är usla mördare!
- De kanske är usla utredare. - Vi skulle inte klara en usel städerska.
Vad menar du?
Vi måste tänka på att sticka.
- Sticka? Vart skulle vi åka? - Jag vet inte.
Vi fortsätter tills vi hittar nån säker plats.
Men Abby, då? Hon går i skolan. Hon kan inte leva som flykting.
Vi kan lämna henne hos din syster.
Du har faktiskt tänkt på det här.
Sen dagen du dödade Gary.
Om vi åker fast får vi aldrig träffa varandra igen.
Om Abby är med oss kan hon också hamna i fängelse.
Vi har inte så många bra val.
Nej. Men vi har Gary.
Ja. Jag antar att vi tar honom med oss.
Han är liten. Och han kan många skämt.
Nej, Annes teori är att samma person dödade Dan och Gary.
Men om vi kan bevisa att Dan och Gary lever så faller hennes teori.
Vadå? Ska vi gå till sheriffen med Garys huvud och säga: "Vi är oskyldiga.
Vi dödade honom, men han förblir inte död."
Självklart inte.
Men typ.
VAD GÖR DU I DEN HÄR VÄRLDEN?
Kolla hur jag tänker spränga husvagnen på frackingområdet.
Jaså? Du ville ju inte ha min åsikt, då jag inte gör det med dig.
Vad jämförde du mig med för djur? Var det modigt? Nej, visst ja, en råtta.
- Vi försonades. - Jag tror inte du bad om...
- Vi försonades. - Okej.
Och min stolthet har ersatts av hur mycket jag gillar mina händer
och hur svårt det blir att köra om armarna slutar vid handlederna.
Den här bomben tänkte jag använda.
Okej. Ja, den lär nog funka.
När det gäller sprängämnen känns inte "den lär nog funka" tillräckligt.
Det finns några problem, men de går att fixa.
- När sker det? - I kväll.
Herregud, du kommer att dö.
De publicerar i morgon om hur de ska knulla jorden med giftig sperma,
så deras trailer måste vara ett rykande hål i morgon bitti.
Du lär aldrig jobba inom företags-PR.
I stället för att transportera och kombinera instabila ämnen,
använd det som finns där. Husvagnen har propantankar.
Gör en enkel apparat som spränger dem.
Genialt.
Finns det nån här som kan bygga en sån apparat?
- Ja. - Har jag sagt hur mycket jag älskar honom?
- Nej. - Som en vän.
Konstant.
Allvarligt. Mina händer tackar dig.
Dina händer! Så gulligt.
Du hade sprängts så högt upp i stratosfären att du regnat ner i Europa.
Med den här engångsmobilen spelar du in ett meddelande åt Dan.
- Som hamnar på den här engångsmobilen. - Ingen av dem kan spåras.
Sen planterar vi telefonen så Anne hittar den.
"Vad är detta? En telefon som måste ha varit Dans."
Hon lär vilja höra på röstbrevlådan.
"Jag är snut och vill veta allt. Så irriterande."
- Hon hör ditt meddelande till Dan. - "Nämen, Gary och Dan lever.
Jag måste sluta lägga mig i."
Och hela hennes teori imploderar. Kaboom!
Eller, då den imploderar, boom-ba!
Vad tycker du?
- Hur var er morgon? - Va?
Jag bara samtalar. Ursäkta att jag vill ha mänsklig kontakt.
Jag var här i går.
Jag kliade dig och vi lyssnade på Quadrophenia.
- I 15 minuter. - Jag skulle till en musselfarm
så inte världen gick under och sen besköts med raketer.
Jag sa inte att du inte är viktig.
Okej. Min morgon var härlig, Gary.
Jag var i den nya Save 'n Save-butiken och köpte två telefoner, dessa armband,
och en grilltång, allt för bara 38 dollar.
Jag älskar att du shoppar smart,
men för att rädda våra liv hade inte jag köpt
- världens billigaste telefoner. - De funkar.
Du är bara arg för att du inte kan spela Flappy Dunk.
Vi tänkte oss nåt i stil med:
"Hej, Dan, Gary här. Jag är på väg till Mexiko för att hitta dig."
"Jag har dina tvättade drogpengar.
Och skicka inte en serbisk torped för att skära av ett finger som förut."
Serbgrejen förklarar en annan saknad vi dödade.
- Men bara om du får in det. - Försök.
Men om du har för många förklaringar...
- Blir det bättre. - Eller otrovärdigt.
- Försök få in det. - Eller inte. Ska vi?
Hej, Dan. Gary här. Jag är på väg för att träffa dig i Mexiko.
Men då jag bara är ett huvud kan det ta mig några år att rulla dit.
- Raderat. - Förlåt, jag bara...
Jag får lite uppmärksamhet numera. Vi kör.
Hej, Dan. Gary här. Hur är vädret i Mexiko?
Och med "Mexiko" menar jag inuti Sheilas mage.
- Det var två. - Raderat.
Hej, Dan. Gary här.
Jag har tvättat dina pengar. Vi ses i Guadalajara på torsdag.
Jag bär en Padres-keps och inget mer.
Åh, den hajen Har såna tänder
Jag hörde att Joel dödade dig med en skyffel, och Sheila åt upp dig.
Med sina tänder.
Som hon dig visar...
Så vi ses i Guadalajara med pengarna nästa vecka.
Vi gjorde det, polarn. Vi är rika.
- Perfekt. Tack. - Ingen orsak.
Nu vill jag att ni gör nåt för mig.
- Varför kliar dina öron så mycket? - Nej, inte det.
Jag vill att ni dödar mig.
- Va? - Min brorsdotter och Hailey är säkra.
Jag har ingen mening längre.
Jag vill inte sitta i en vas för alltid. Det är inget liv.
Men vi började ju precis se om The Wire.
Joel...
Jag är redo att dö.
Jag vet att du har blivit vän med honom,
men om Gary vill dö, eller bli dödare, måste vi hjälpa honom.
Ja, men jag började precis gilla att han fanns där.
Det är som att adoptera en herrelös hund, göra den rumsren, låta den sova i sängen,
och en dag leker man apport
och han kommer med en pistol och ber en skjuta honom.
Abby är på väg.
Du, om det här med telefonen inte funkar
och vi åker fast tar jag på mig skulden.
Vi säger att jag är en seriemördare
som provat kannibalism och du visste inget.
Folk förvånas jämt av sina makar.
Judy Plumpton fick just veta att Bob inte gillar kikärtor,
och de har varit gifta i 20 år. Galet, va?
- Älskling... - Då kan du bli kvar hos Abby.
Och jag klarar fängelset.
Jag skaffar lätt vänner och älskar våningssängar.
Du är också kräsen i maten och gillar inte att folk rör dina saker.
Och det är inte säkert att du får överslafen.
Hejsan, läget?
Vi vet att ni har jobbat jättehårt på ett skolprojekt
så vi tänkte göra lite lunch åt er.
Lunch. Jisses!
Jag anar en baktanke, men okej.
Alfabetssoppa? Jisses! Jag menar det.
- Det står redan "prutt". - Som om den vet vem som äter den.
Kommer ni till mammas dop senare?
Förbered er. Anne bjöd in en massa vänner så det blir fullspäckat med snutar.
- De hade glömt det. - Inte alls.
Men jag undrar hur viktigt det är att vi går.
Inte alls? Jag håller med.
Det verkar misstänkt om vi inte går.
Och Anne må orsaka vår undergång,
men hon är min vän och dopet är viktigt för henne.
Hon är helt galen i Gud.
Ja, hon ser Hans verk i allt vi gör.
Hon virkade en kudde åt mig med "Jag ser Hans verk i allt vi gör."
Det måste vara skönt att ha religionens tröst och klarhet.
Det enda jag tror på för att skriva på en kudde
är "Jag kör på känn" och "Alla raser smakar lika".
Anne bjöd också in mordutredarnas ledare, Bill Ramirez.
Han är superskrämmande.
Jag erkände att jag stal choklad när jag var sju, vilket var osant.
Det är det också.
Bill Ramirez. Det är det också.
Jag vet, men vi måste gå ändå.
Okej då. Vi behöver er hjälp.
- Så lunchen var en muta? - Nej.
Vi känner oss bara skyldiga, för vi tänker be er göra nåt farligt.
Och vi ville ge er nåt trevligt för att motivera er att...
Det är en muta.
Tänk att din familjs överlevnad hänger på oss.
Mina föräldrar kan inte gömma en telefon hos dig.
Tänk om de åkte fast.
Vilket de skulle göra, för de är inte bra på nånting.
Förutom att vara mäklare, som de inte ens kan uttala.
När det gäller hemliga aktiviteter
är fula ord i alfabetssoppan gränsen för det jag är bekväm med.
- Är mamma och Anne utomhus fortfarande? - Ja, de ställer ut stolar.
Jag har en av Dans skottsäkra västar.
Jag sätter telefonen i fickan,
men inte så djupt att Anne inte hör den, och...
Vadå?
Det här är C-4.
Ett militärt sprängämne. Varför hade Dan det?
För att han var vårdslös och dum.
- Vi tar det. Jag använder det i kväll. - Va? Nej!
Du borde ändå inte gå i kväll. Det händer för mycket.
Låt det gå några dagar så ser vi om det lugnar ner sig.
- Det kommer aldrig lugna ner sig. - Det vet du inte.
Eric, det kanske inte blir nu, men en dag kommer de och tar min mamma.
När det händer är våra liv över.
Så innan det tar slut vill jag veta att jag var här, att jag existerade.
Jag måste göra avtryck.
- Genom att förstöra nåt? - Genom att rädda nåt.
Jag har inte tid att vänta på att nån annan gör det.
Jag beundrar din inlevelse och vilja men önskar att du inte var sån.
Nån kommer.
Hej.
- Den är blå. - Och grön.
Det är så man vet.
- Eric. - Hej.
Vad gör ni?
Eric har nåt han vill säga till dig
på denna heliga dag då Lisa ska döpas.
Eric?
I dag ska min mamma döpas.
Det blir soligt och varmt med temperaturer kring 35 grader.
Han är så blyg. Jag hjälper honom att börja.
Han vill säga hur mycket han uppskattar allt du har gjort för Lisa
och hur glad han är att du finns i deras liv.
Okej, kompis?
Din tur.
- Alltså, hon sa i princip allt. - Tack, Eric. Så gulligt av dig.
Jag älskar din mamma, och du är också riktigt härlig.
Tja...
Jag ska hämta solskyddskräm.
Vänta! Vore det konstigt om jag kallade dig "mamma"?
Nej, det var konstigt och inte alls nödvändigt, men tack.
Vad fan är det?
Det kommer från garderoben.
Dans garderob?
Va? Det är ju omöjligt.
JESUS ÄLSKAR DIG
Det var väldigt många snutar.
Det går bra, älskling. Abby sa att Anne hittade telefonen.
Vi vet inte om hon hört Garys meddelande eller nånsin gör det.
Om det här går åt fanders borde vi ha ett panikord.
- Ett panikord? - Om en av oss säger det
vet den andra att det är problem.
Ett ord vi inte brukar använda, som... hälleflundra.
- Hälleflundra? - Det behöver inte vara det.
Jag röstar emot det. Allt blir bra.
Vi - mest du - behöver bara ta det lugnt.
- Se så lugna alla andra är. - De kanske inte är mördare.
Det frigör en massa mentalkapacitet.
Eller så är de alla religiösa, som Anne.
Hon är aldrig stressad.
Vi kanske ska gå med i en kyrka. Det kanske gör oss gott.
Kanske. Det vore trevligt att få struktur på helgen.
Nu tar vi oss igenom det här och undviker den där Bill Ramirez.
- Ja. Vem tror du att han är? - Hej. Bill Ramirez.
Bill Ramirez!
- Älskling! - Jag ser honom.
Jag märker på ert beteende att ni inte är poliser.
Du har rätt. Vi är familjen Hammond.
Det här är min Joel, make.
- Hon menar Joel, make. - Make, Joel. Så där ja.
Och det här är min fru, Joel. Sheila. Min fru, Sheila.
Och du har rätt, vi är inte poliser. Vi är "mäkelare".
Hammonds, ni kände väl Dan?
Jadå. Han bodde i grannhuset.
Jag trodde att han bodde här.
- I grannhuset för oss. Vi är grannar. - Med honom.
- Där han bodde. - Alltså här.
- Inte där. - Där är vi.
- Fast inte nu. - Nej, nu är vi här.
Hallå! Hej.
Jag ska gå och lägga ner den här. Jättetrevligt att träffas.
Ja.
Herregud, vi la tio minuter på att förklara begreppet "grannhus".
Vad hände? Jag är den som är skitdålig på det här.
Jag blev nervös.
Han är mordutredare och vi mordentusiaster.
Ingen bra blandning.
Hej.
- Vi behöver inte lämna stan. - Va?
Anne hörde Garys meddelande. Hon sa att hela fallet föll ihop.
Hon ska avboka mötet med Ramirez.
- Herregud. - Vi gjorde det!
Vi - mest du - är fan supersmarta.
Otroligt. Nåt ni planerade funkade faktiskt.
Händer det tusen gånger till får jag ändra uppfattning om er.
Jag älskar när du nästan respekterar oss. Jag tar nåt att dricka. Vill du ha nåt?
Bara njuta av min jävla glans.
GUDS VÄLSIGNELSE
- Hej, hörni. - Hallå.
Hej, Sheila. Så vacker du är.
Jag älskar armbanden. Jag kan aldrig ha nåt sånt.
Herren gav mig enorma handleder.
Vad pratar du om? Dina handleder är jättefina.
När Anne var liten sa hennes pappa att hon hade manliga handleder.
- Det traumatiserade henne. - Män kan vara så specifika i sin ondska.
Anne, hela du är vacker, både in-och utsidan.
Det gäller er alla. Ni är grymma, starka, kärleksfulla kvinnor
och jag är så tacksam att vi kommer att vara vänner
i resten av våra liv.
- Så gulligt. - Hej, mina damer. Hur har dagen varit?
Bra nu. Den sög tidigare.
Jaså? Så trist. Jag är ledsen för vad som än hände.
Anne hittade en av Dans telefoner.
Det fanns ett meddelande från Gary, som lever än.
- Nämen! - Sällan!
Dan är i Mexiko. Han fixar säkert kuken. Han var verkligen snedvriden.
Men på grund av röstmeddelandet imploderade Annes teori.
Boom-ba!
Det är en implosion.
Jag är ledsen, Anne. Men du försökte i alla fall.
Och nu kan du sluta försöka.
Jag hittade mer bevis på att Dan var korrumperad.
Jag bad vår teknikkille se vad han kan hitta på telefonen.
Sms, raderade röstmeddelanden, mejl...
- Vänta lite. - Ja, vänta lite.
Sa du raderade röstmeddelanden?
De är ju raderade, så de är borta,
så varför pratar vi ens om dem? Adjö. Slut på historien.
De flesta vet inte det här,
men telefonbolagen sparar röstmeddelanden i några dagar
om en kund vill återskapa ett eller polisen vill höra dem.
- Det visste jag inte. - Inte jag heller.
Inte jag heller.
Smög din bisexualitet sig på dig, eller brann den inom dig länge?
Vem bryr sig? Och vad är det med dig och försvunna personer?
Du är ju som besatt.
Att lösa brott är mitt kall, Joel.
Jag tjänar Gud genom att föra missdådare inför rätta.
Hälleflundra. Jag vill ha hälleflundra.
Jag går och ser om det finns hälleflundra.
Ibland blir han jättesugen på bra vitfisk. Alla säger "okej".
Vi beter oss inte normalt, särskilt du.
Allt finns i de raderade meddelandena. Allt!
Att jag dödade Dan, att du åt Gary...
Vi får lov att fundera ut ett sätt att radera dem.
Det går inte!
- Vi måste kunna göra nåt. - Sheila.
- Nån måste kunna hjälpa oss. - Sheila!
Det finns inget vi kan göra.
De hittar dem, kanske redan i dag, och griper oss.
Vi måste härifrån nu!
Jag kan inte. Det här är vårt hem.
Älskling, det är över.
Gå hem och börja packa.
Jag åker till förrådet och hämtar färdkost. Vi åker om en timme.
- Gary, då? - Jag tar med honom.
Vill han fortfarande dö kan vi göra det på väg ut ur stan.
Jag ringer min syster och säger att vi kommer med Abby.
Vi klarar oss, älskling.
Och när vi har slagit oss ner skickar vi efter henne.
Vi blir en familj igen.
Jag vet.
Och vi berättar inte om din syster förrän vi är på väg.
Ja. Abby lär ha en åsikt om det.
Åsikt om vadå?
Herregud.
Vad är det?
- Telefongrejen gjorde det värre. - Åh nej.
- Min familj åker. - Åker?
- När då? - Om en timme.
- Jisses... - Hör på.
Vi kommer att fortsätta känna varandra. Vi tar bara en paus.
- Jag vill följa med dig. - Det kan du inte.
Jag måste gå.
Okej.
Borde vi kyssas?
Då kanske jag aldrig träffar dig igen.
Ja.
Vi kysser varandra ändå.
Tja, vi gjorde det.
Ja, det gjorde vi.
Vad är det?
Jag ska spränga frackinghusvagnen i kväll.
- Som hyllning till dig. - Häftigt. Tack.
Menar du "Eric, det behöver du inte göra"?
- Nej, det är perfekt. - Abby, jag gör det.
Gary är i en bowlingklotsväska i bilen. Kul att använda den.
Abby hämtar campinggrejer i garaget. Hur går det här?
Bra. Dina saker är i den säcken.
Du har packat alla mina underkläder, men inga skor eller byxor?
Jaså? Jag har panik, så reptilhjärnan tar många beslut.
Vi kanske inte får tid att diskutera det här igen.
Om vi åker fast...
Älskling, det är jag som är ansvarig, så...
Det måste bli jag. Förstår du?
Om de får veta vad du är hamnar du inte ens i fängelse.
Så jag vill att du lovar
att du låter mig ta skulden.
Jag lovar.
Okej, bra. Då så. Strumpor.
- Tre par eller alla? - Moster Kathy ringde.
Hon skulle fixa ett rum åt mig.
- Vi tänkte berätta det för dig. - Glöm det.
Vi vet inte ens vart vi ska. Vi kanske får leva på vägarna.
Hallå, vi är en familj.
Om ni försöker lämna mig nånstans spårar jag upp er och jävlas så mycket
att gången jag inte fick se One Direction känns som en jävla solsemester.
Jag sa ju att hon skulle ha en åsikt.
Okej. Gå och packa.
Väskan är packad sen du dödade Gary.
Ni tar för mycket med er.
Ni borde ta ut så mycket kontanter ni kan innan de fryser era konton.
Vad tänkte vi egentligen? Vi behöver ju henne.
Jag håller med Abby. Det här är för mycket.
- Tack. - Ja.
Varför tar vi ens med grillugnen?
- Vi köpte den nyss. - Hejsan.
Ska ni åka nånstans?
Nej, vi ska bara donera lite saker till välgörenhet.
Vi inspirerades av Lisas dop.
Det var vackert. Jag såg er inte efteråt.
- Vi sprang hem för att ge bort saker. - Ja. Allt hänger ihop.
Vi har ordning på allt.
Jag ville bara tacka för det du sa om att alltid vara vänner.
Jag var nere för att fallet inte höll och du påminde mig om vad som är viktigt.
Det gläder mig. Jag menade det.
Jag är tacksam att Gud förde dig in i mitt liv.
Jag också, Anne.
Här. Jag vill att du ska ha de här. Till dina vackra handleder.
Tack så mycket, Sheila.
Eftersom ni ändå ger bort saker, kan jag ta gitarren?
- Min gitarr? - Jag har alltid velat lära mig spela.
- Okej. - Tack.
Åh, är det här herrkläder? Min bror skulle älska dem.
Han har haft lite otur på sistone.
- Okej. - Så bra. Tack.
Det är teknikkillen.
Hej, Steve. Vad hittade du på Dans telefon?
Är du säker?
Okej.
Tack.
- Tja, nu är det över, hörni. - Jag kommer att spy.
De hittade inget. Sa du att du kommer att spy?
Det kan vänta. Fortsätt.
Dan använde en superbillig engångstelefon
och företaget behåller inte raderade meddelanden.
Jaså?
Dan är en rätt smart brottsling som köpte den billigaste telefonen han hittade.
Jag älskar honom.
På samma sätt som jag älskar Hitler eller Stalin.
De var alla bäbisar en gång.
Okej. Jag tror jag tar grillugnen också.
Lisa behöver en ny.
Kan du stoppa in dina kläder under min arm?
Jag har slut på händer.
Tack. Vi ses, hörni.
- Stannar vi? - Ja. Vi är säkra.
Hon tog alla mina saker.
- Vi har tur att hon inte bowlar. - På tal om det.
Jag vill gärna komma ut ur väskan och sträcka på... ansiktet.
Okej, kompis. Vi åker tillbaka till förrådet.
Vi kan låta din hals dra i whiskey som du ville och se om du blir full.
Joel, jag vill fortfarande att ni dödar mig i kväll.
- Abby! - Vi åker inte.
- Allvarligt? - Ja.
- Och ni får vår grillugn. - Okej.
Så jag kan göra det här. Du behöver inte längre.
Det är säkrare om jag följer med.
Jag förlorade dig en gång i dag. Jag vill inte förlora dig igen.
Okej. Vi åker så fort det blir mörkt.
Ja, absolut...
Räcker C-4:an?
Det där på en propantank? Det lyser upp himlen härifrån till Fresno.
Bra. Vi tar mer.
- Vill du prata om kyssen? - Jag tror inte det.
Okej. Det behövs inte.
När jag först träffade Gary West var jag inget fan.
Känslan var ömsesidig.
Men nu, trots att han bara är 25 cm lång, ser jag upp till honom.
Herrej...
Jag glömmer aldrig kvällen vi trodde att Sheila hade dödat Carl.
Jag hamnade i förrådet med Gary.
Jag var rätt upprörd tills han berättade om
när han såg Paul Shaffer på en biltvätt med en superliten katt,
som dumskallen Gary trodde var en kvinnohandske.
Benen såg ut som ludna små fingrar.
Varför skulle han krama en kvinnohandske?
Jag trodde han var ledsen för att han tappat den andra.
- Helt galet! - Typiskt Gary. Så roligt.
Vi kan fortsätta hela natten. Det har vi nästan gjort.
Okej.
Gary, du har varit nån jag kan prata med,
nån som kan lyssna, som har åsikter, särskilt om baseboll.
- Jävla Padres. - Vem hejar på dem?
- Jag är från San Diego! - Jag kan komma tillbaka och hämta dig.
Nej, nu gör vi det. Kom igen. Snabbt och snyggt.
Ja.
Vi skaffade egentligen den här för min skull.
Söt, va?
Vi kan skjuta dig med den genom en silkeskudde.
Ni är ju bäst.
Visst, ni slet mig i stycken och begravde mig levande,
men efter det...
...har ni verkligen ställt upp. Jag kommer att sakna er.
Adjö, Gary.
- Hej då, polarn. - Adjö, Gary.
Jag kan inte.
Är du orolig att du dödar hälften av världens Padres-fans?
Kan du göra det?
Ett, två...
Cha-cha-cha.
Du har rätt. Det är för svårt. Det känns fel.
Nån kommer! Göm huvudet, göm det jävla huvudet!
- Jag har ett namn. - Jävlar!
Om ni tänker begrava nån här ute, stäng av mobilerna så de inte kan spåras.
Va?
Så galet.
Jag vet inte vad du pratar om, inte alls.
Jag insåg att jag hade hört det ljudet nånstans.
Vi gjorde det, polarn. Vi är rika.
Det var på Garys röstmeddelande.
Ni var där när han spelade in det. Nu fattar jag allt.
Varför Joel alltid är nervös runt mig, er besatthet av mitt fall.
Till och med varför ni packade bilen i dag.
Ni dödade Dan.
Varför skulle ni annars anstränga er för att få mig att tro att han lever?
Ni är mördare båda två.
Nej.
Inte båda två.
- Bara... - Jag.
- Vad gör du? - Om jag försvinner bor Abby hos dig.
Hon har en chans att få ett normalt liv. Om du försvinner får hon aldrig det.
Men du lovade ju att det skulle bli jag.
Joel.
Det skulle alltid bli jag.
Nej.
Vi åker härifrån, Anne.
Om du råkar ha min gitarr tar jag den också.
Du får aldrig gitarren.
Och ni åker inte heller.
Kom igen, lägg ner pistolerna.
Ditt tjejvapen funkar bara 1,5 meter bort, Joel.
- Då går jag närmare. - Då skjuter jag dig.
- Du skjuter mig inte. - Jag skjuter dig.
Jag känner henne inte så väl.
- Du skjuter mig inte. - Jag skjuter dig.
- Du skjuter... - Men gud! Ny plan!
Okej, du sköt mig.
Det är din träning. Jag är inte arg.
Hur... Vad...?
Anne, jag tänker berätta sanningen. Sen hoppas jag att du låter oss åka.
- Jag kan inte låta er åka. - Jag dog och återuppstod.
Och nu jagar jag folk för att överleva.
Men bara onda.
Ungefär som det du gör, men vi är volontärer.
- Det är omöjligt. - Du sköt just henne.
- Du kan skjuta henne igen om du vill. - Ja, du kan absolut...
Anne tvekar inte att skjuta folk.
Så... du har återuppstått från de döda?
Och... du gör Herrens verk genom att befria världen från missdådare?
Är det det du säger?
- Det är inte motsatsen. - Det kan inte vara sant.
- Det här är ett trick. - Ett trick?
Hur förklarar du då det här?
Skåda!
Hej. Gary West.
- Hon kan ge evigt liv! - Evigt!
Herre! Hjälp mig.
Är det sant? Har Du valt Sheila att utföra Dina verk?
Osannolikt, men det verkar vara så.
Hjälp mig förstå, Herre.
Om det här är Ditt verk, ge mig ett tecken.
Gud vare lov.
Du är Hans verktyg.
Det här gör mig illa till mods.
Du ville ju engagera dig i religion.
Ja, men jag ville inte starta en.
Hur kan jag tjäna dig?
Tja, det här blev jävligt konstigt.
Undertexter: Magnus Karlsson