Tidligere:
Du har venner som er som deg. Du trenger bare å finne dem.
- To av dem er altså verdensmordere. - Det er henne. Vi tar henne inn.
Vi ser varme, men ingen bevegelse. Vi kan overraske verdensmorderen.
- Vær forsiktig om hun er som Reign. - Oppfattet. Beskytt oss.
Skal bli.
- Winn, hvor avleser du varmen? - Et rom mot baksiden.
- Er det Lisa Loeb? - Hun skal hete Julia Freeman.
Er det henne?
Ja, det er henne.
Supergirl? Hva gjør du her?
Hvorfor sikter de på meg?
- Heter du Julia Freeman? - Ja. Hva vil dere meg?
Senk våpnene. Det er greit.
Har du...? Du vet ikke hvorfor vi er her, gjør du vel?
Nei. Hva er det som foregår? Vær så snill, Supergirl...
Ikke la dem gjøre meg noe vondt.
Nei, ikke vær redd.
Ikke rør deg! Bli der!
- Vent, ta det med ro. - Vi tar henne med til DEO.
Vent!
J'onn.
Det kunne ha vært verre.
Dere når nøkkeltallet, men underpresterer likevel.
- Hei! Hva skjer? - Ingenting. Er alt som det skal?
Jeg blir nødt til å bytte ut noen på TYK Labs.
Jeg kan takle det. Jeg ser fram til å gjøre noe håndfast igjen.
Sam, det har ingenting å gjøre med hvordan det har blitt drevet.
Men det er fordi jeg er syk.
Tror du ikke at jeg takler jobben?
Husker du første gang vi møttes?
Klokken var tre om natten. Vi hadde kjøpt opp bedriften din.
Jeg hadde ansvar for oppkjøpet. Bare din lampe lyste der.
Jeg gikk forbi og så deg bøyd over kalkylene.
Kostnadsanalyse. Jeg var flink til det.
Du var så konsentrert. Jeg tenkte at jeg ville arbeide med deg.
Alle vet hvor dyktig du er, Sam. Du trenger ikke å bevise det.
Du har mye akkurat nå. Jeg vil bare redusere stresset.
Lena, jeg kan ikke ta fri nå.
Det kan du. Jeg beordrer deg å ta fri i dag.
Det er ingenting jeg ikke kan takle, så dra og omgås med datteren din.
Purity er nede, Reign og Pestilence gjenstår. Og det er bare onsdag.
- Det har vært en god formiddag. - Ja, og teknikerne fant dette.
Det er en kryptonisk cache-krystall der følsom informasjon lagres.
Jeg har sett dem. De inneholder deler av selve festningen, som et stempel.
Denne krystallen har en egen stempel.
Vi kan finne verdensmordernes base hvis vi analyserer den.
Jeg begynner. Hent kyllingvinger.
Jeg skal ha et unødvendig antall, som det passer en mann av min vekt.
Er alt bra med deg? Du fikk noen skikkelige smeller.
Jeg analyserte frekvensen på verdensmorderens vibrasjoner.
Den er stilt inn for å skade kryptonere spesifikt.
Hemmerne later til å fungere på henne.
Du virker litt ute av balanse. Vi bør kanskje ta noen prøver.
- Gutter... - Ja, vi lar dere være i fred.
Pause.
Det er ikke smellen som bekymrer meg.
- J'onn, jeg trenger din hjelp. - Hva gjelder det?
Skipet vårt er den eneste veien hjem. Vi mister flygeevnen om en dag.
- Går det an å reparere det? - Reservedelen kan er i ditt.
Skal dere reparere romskip? Jeg må få se det.
- Du er opptatt. - Dekoderen bruker i fem timer.
Du går rett tilbake når krystallen er knekt.
Hun var redd før øynene ble hvite.
Hun så meg i øynene og ba om hjelp.
Det er som om noen tok kontrollen.
Jeg så en dyktig løgner som prøvde å komme nær og drepe deg.
Nei, jeg tror ikke at hun spilte.
Du sa at du så verden brenne. Det der er verdensmorderen du så.
Og hvis det bare er en del av henne?
Hvis jeg kan få henne til å bli Julie igjen, får vi vel noen å jobbe med?
Dette sier oss ingenting. Julia kan kanskje det.
- Vi kan prøve. - Takk.
Og når din metode har mislyktes, prøver vi min.
Hei, Julia.
Du virket ganske redd hjemme.
Jeg forstår det. Jeg vil hjelpe deg.
- Julia... - Det er ikke navnet mitt.
Hva vil du at jeg skal kalle deg?
Jeg er det skåldende lyset.
Jeg er elven som spyler vekk synd.
Jeg er rettferdighetens ord og rop.
- Kunne du ha komprimert navnet? - Alex...
Du skulle si hva du heter. Jeg vil høre hva du har å si.
- Jeg er Purity. - Hyggelig å hilse på deg, Purity.
Jeg kaller deg Julie. Er det greit?
Jeg traff henne først, og det er henne jeg vil snakke med.
Kall meg hva du vil, kryptoner. Du forstår ennå ikke.
Du gjør det.
Jeg? Ja, det gjør jeg. Jeg forstår det fullstendig.
Får jeg?
Jeg kjenner igjen det blikket. Du tror at du er smartere enn meg.
Og at du er sterkere enn meg. Det er greit, du får tro hva du vil.
Du ombestemmer deg med tiden.
For etter noen dager, uker, måneder...
...her inne...
...kommer det til å føles som om jeg har flådd deg og ser alt under.
Du kan kalle meg agent Danvers, Purity.
Julia... jeg vet at du fins der inne.
Hvis du viser deg, hjelper jeg deg.
Eller så sier du hvor Reign er. Det var derfor vi tok deg inn.
Damer...
Hvordan skal dere kunne komme overens om meg?
- Gå på skøyter? - Ferie for mental helse.
- Er alt som det skal? - Selvsagt, jeg har savnet deg bare.
Det har vært noen tøffe måneder. Vi kan trenge å spille litt hockey.
- Du mener alvor. - Ja. Høres det bra ut?
- Ja, for helsike! - Det var dagens eneste banneord.
En Bel Air? Er skipet ditt en Bel Air?
Ja, doble fireportsforgassere, Duntov-kamaksel...
- Antall mil? - 100 millioner.
- Vet du noe om biler, Winn? - Ja, det skal jeg si deg!
Ja, bare se, ikke røre.
- Hvorfor ville du se skipet? - Mouaran-batteriet har dødd.
- Har dere ikke strøm? - Det er fem ulike kilder.
- Mouaran lager antigravitasjonsfelt. - Det er sånn skipet flyr.
- Kretsene brytes ned uten strøm. - Og skrumper sammen.
Den eneste måten er å vekke liv i cellene på er med ditt batteri.
- Du trenger startkabler. - Ja.
Det batteriet ser ut til å ha styrke. Får jeg holde det?
"Julia Freeman. Ingen fødselsattest."
"Ble adoptert av Lawrence og Molly Freeman i 1993."
Hva mer står det her? "Allergisk mot melk."
"Musikkstudier ved Cincinnatis konservatorium."
- Høres ikke Julia trivelig ut? - Ja.
Ja, ut i fra det lille jeg har sett av henne, virker hun hyggelig.
Hun var morsom å spille.
Alt du har i den mappen, er bare en rollebeskrivelse.
Det har aldri vært og kommer aldri til å være noen Julia Freeman.
Det er bare vesle jeg.
Hvorfor spille en rolle i ti år?
Da min søster og jeg ankom, visste vi at det skulle ta årevis-
- før de kosmiske kreftene skulle ligge på linje.
Det var nødvendig med masker.
Vanita Ritson, romkameraten din i Cincinnati.
Din kontakt i krisesituasjoner. Din beste venn i ti år.
Hun er kanskje bekymret for deg nå.
Det virker sannsynlig.
Vanita var alltid innpåsliten. Hun gjorde meg gal.
Gal nok til å redde livet hennes?
Julia?
Tror du at jeg bryr meg om mennesker?
Jeg tror at du gjør det, Julia. Og jeg bryr meg om deg.
Kommer du til å bry deg når jeg-
- river fram skjelettet og sliter ut de myke delene dine?
Du får aldri sjansen, for du får sitte i cellen så lenge jeg vil.
Så river jeg opp din venn og spiser hjertet med de andre gudene.
Vil du snakke om innsiden?
Åtte ulike byråer kommer til å slåss om å få dissekere deg.
Kan vi snakke sammen, agent Danvers?
Du er ingen gud. Du er bare kjøtt og bein.
Alex! Hvorfor motsetter du deg min måte så sterkt?
- Du innser vel at hun leker med deg? - Vi må prøve å redde Julia.
- Det er fint, men upraktisk, Kara. - Hva sier du?
Uansett hvor mye bevis det fins for at du tar feil, håper du likevel.
- Det er jobben min. - Hun er ond. Hun er en verdensmorder.
Og det er to til der ute. Følelsene dine gjør at vi taper tid.
Følelsene mine har reddet liv utallige ganger.
Vent. Hør på meg.
Jeg er vant til at du er pragmatisk, men når ble du så kynisk?
- Alle tåler ikke kuler, Kara. - Jeg vet det.
Det er kynisme som holder oss andre i live.
Det later til å ta livet av deg. Søsteren jeg kjenner, har medfølelse.
Jeg prøver bare å gjøre jobben min.
Vi har prøvd på din måte, men nå skal vi gjøre det på min.
Ja vel, prøv nå.
Fins det noen manual-
- eller noe vi kan se i for å få ideer?
Sprock.
- Det går vel ikke så bra. - Ikke nå, men vi skal løse det.
Brainy og jeg så på Phesterio-steinen uten resultat.
- Har du fått i gang batteriet? - Nei, men jeg løser det.
- Har du prøvd å kalibrere det om? - Ja, Imra. Jeg fikser det.
Mitt intellekt er ikke på nivå 12. Men jeg er skjerpet.
Og som jeg sa i går kveld, trenger man aldri å si noe to ganger til meg.
- Imra, ikke gjør dette. - Jeg gjør nøyaktig det du sa til meg.
Jeg sier bare sannheten.
- Jeg går og ser til krystallen. - Ja, jeg kommer straks.
- Vil du fortsette å arbeide? - Det er ikke noe poeng i det.
Hvor er Reign?
Vi har den kryptoniske krystallen. Den fører til hovedkvarteret deres.
Hvor er Reign?
Du er ikke så pratsom lenger.
Forståelig. Jeg er jo ikke publikummet ditt.
Jeg ser bare på et insekt som er fanget under glass.
For å bruke dine egne ord:
Du tror at du er smartere enn meg, sterkere enn meg.
Du tror at jeg er maktesløs mot vitenskapen deres.
Jeg ser tvers igjennom deg, Alex Danvers.
Det er en gave jeg har å kunne se inn i folk... og kjenne dem.
Du vil såre meg fordi du selv er såret.
Du vil se meg svak fordi du selv er svak.
Noen kuttet ut noe ut av deg, og du føler det hullet hver dag.
Et hull du har gravd i deg selv.
Og det blir ikke bedre, hva?
Vi er ferdige her.
Hvor er Reign?
Ser du vreden? Det er ensomheten din.
Hold kjeft!
Du hadde sjansen til å finne lykken, men kastet den bort.
Og nå er du bare en ødelagt dokke.
Alex, vent!
Hun hadde rett om deg. Du er bare skapt for å ødelegge.
Jeg lar deg ikke skade flere.
- Klarer du dette? - Ja, jeg er ung og uforsiktig.
- Tre... - To...
Fusk kommer ikke til å hjelpe!
Ok...
Mener du det? Ingenting? Kom igjen.
Du...
Hva har skjedd?
- Hva har skjedd? - Jeg skal...
Alex... vi...
Pokker også.
Hvem satte på deg?
Kom igjen!
Jeg vant!
Mamma? Mamma?
- Kontakt! - Stå stille!
Jeg trodde at du hadde gått.
Ja, men det var for å hente disse. Kom.
Det er et slags hjemmebrent fra Mars. Den er litt krydret.
- Det har bevissthetsøkende evner. - Den har etikett.
Han selger til romvesenbarer. Det går ganske bra.
Skål.
Du vet...
Det er noen århundrer siden, men jeg har vært gift.
Jeg var det i 77 år, så jeg er kjent med ekteskapelige krangler.
Det er ikke som du tror.
Det kan hjelpe å snakke om det.
Takk, men jeg tror ikke det.
Du har mange hemmeligheter, unge mann.
Du vil beskytte andre. Men det hjelper å dele byrden.
Imra og jeg har en komplisert fortid.
Vi valgte ikke å gifte oss.
Hun er fra en viktig familie på Titan.
Titan ledet en gruppe planeter som var imot Jorden og dens allierte.
Den første tiden i legionen måtte vi gjøre noe symbolsk-
-som viste at vi representerte alle.
Dere samlet planetene da dere giftet dere.
Jeg sørget fremdeles over Kara.
Imra og jeg var venner og kolleger. Jeg likte og respekterte henne.
Jeg visste at ekteskapet ville ha hjulpet mange.
Det virket logisk å gjøre det.
Og med tiden...
...ble liksomekteskapet mer virkelig, og følelsene ble dypere.
Jeg kom til å elske henne. Jeg var fornøyd.
Med Kara...
Det fantes ingen logikk i å bli forelsket i Kara.
Jeg mener, hun var jo en kryptonier fra eliten, -
- og jeg var en helt selvopptatt kvinnehater.
Det er jeg ikke lenger.
Men det jeg følte for henne... var bare så...
Å være her igjen er...
Jeg har måttet holde avstand.
Når jeg er nær Kara, våkner følelsene til live.
Og jeg må skjule det for Imra.
Men i det siste har det vært gnisninger mellom oss.
Jeg vet at det er min feil, og...
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Hvis du tror at det er vanskelig å holde noe hemmelig for kona, -
-bør du prøve det med en marsboer.
Min kone og jeg delte bokstavelig talt tanker og følelser hver kveld.
Ekteskap er å dele, Mon-El. Dele alt.
Du er ingen forbryter fordi du har kompliserte følelser.
Hvis du elsker og ærer Imra...
...bør du kanskje fortelle det.
- Hva er det? - Purity.
Ruby?
- Ruby... Er alt bra med deg? - Jeg har det bra.
- Hva skjedde? - Jeg snudde meg, og hun var borte.
Jeg er lei for det. Mammaen din...
Hun har gått gjennom mye i det siste, ok?
Dette er ikke ok.
Hun var så glad for å omgås med meg i dag, og så forsvant hun bare.
For noen måneder siden-
- skulle hun ta en viktig reise, og noe vidunderlig skulle skje.
Da hun kom hjem, var det som ingenting.
- Husket hun det ikke? - Det er noe som er galt.
Jeg vet ikke hva, men det er noe.
Hun er som en helt annen innimellom.
Ruby, jeg vet at det er nifst.
Men når det er problemer, finner jeg alltid en løsning.
- Har du funnet henne? - Ja. Perfekt timing.
- Hvor er hun? - På T-banen. Ingen overfall ennå.
De kommer. Vi burde dra dit.
- Samme gruppe som før, hva? - Hvis du kan, er du til nytte.
Ja, selvsagt.
- Jeg undervurderer henne ikke igjen. - Apropos det: presanger.
Oppdatert gammel teknologi for å blokkere frekvensen som slo deg ut.
Ja, men fungerer det?
Spør du meg det? Det er nok rundt 95 % sikkert.
- Bra jobbet, agent Schott. - Ja visst, ut og vær superhelter nå.
Kom.
Noen andre har funnet en av kollegene dine.
- Hvordan vet du det? - Krystallen hennes er aktivert.
Hun våkner opp. Du må veilede henne. Men bruk klok taktikk.
Hun er en nyfødt, skjør og formbar.
Du må ta henne med hit før de fører henne bort.
Jeg forstår.
Har du det bra?
Purity?
Du har endelig lært deg navnet mitt.
- Alex. - Skal bli.
Ut herifra! Hopp opp.
Ut herifra!
- Vi må få alle ut. - Gjør det. Jeg fikser dette.
Purity!
Jeg hjelper deg. Løp nå!
Jeg skal avsløre en hemmelighet. Julia er her.
Jeg skal la henne se på når jeg dreper deg.
Nei, vær så snill, Julia. Ikke la henne gjøre meg noe vondt.
Julia, jeg vet at du er der.
Julia. Nei, Julie. Julie...
Du sto foran en bil for å redde din venn Vanita, som du er glad i.
Du vet at Supergirl vil hjelpe deg.
Du kan kjempe imot dette. Du er sterkere enn du tror.
Jeg vet at du hører meg, Julia. Jeg ser deg der inne.
Jeg så det dessverre ikke tidligere, -
- men jeg lover å hjelpe deg. Det gjør vi alle.
Men du må kjempe.
Julia?
Supergirl står altså på kne. Det er fint at du øver.
Alex... nei!
Deg skal jeg drepe.
- Nei! - Slutt!
Ta meg.
- Du kan ta meg. - Julia, ikke gjør det.
Purity. Søster.
Vi skal finne vår tredje, vår Pestilence.
Når vi er samlet, er det bare en ustoppelig kraft igjen.
Noen mørbankede ribbein og et stort blåmerke på rumpa.
Det kunne ha vært verre, som rugby.
- Alex, du kunne ha dødd. - Winn, gi dem noe annet å tenke på.
Vi mistet sporet etter Reign og Julie da de fløy av gårde.
Reign har snart forvandlet Julia til Purity.
Julia er tøff. Hun kan holde ut.
Verdensmorderne kan vi ikke slå. Kanskje vi ikke bør gjøre det.
- Hvor skal vi da vinne? - Vi redder dem.
Du trenger ikke å være redd.
Stans!
Oppvåkningen din har begynt, mitt barn.
Jeg... vil ikke!
- Winn, jeg hørte at du fikset det. - Jeg assisterte.
Det var mer enn det. Han studerte Mouaran-matte.
De bruker en tolvgraders skala.
Det er som at vi i USA bruker tommer. De byttet før batteriet ble skapt.
Det gir meg faktisk håp om USA.
Vi overbelastet cellene. Takk, Winn.
Hvis du vil takke meg, kan du la meg prøvekjøre den. Et forslag...
Jeg er lei for at dere mistet verdensmorderen.
Men tenkte du ikke på å ringe meg angående striden?
Jeg vet det.
Jeg...
Jeg ber om unnskyldning for oppførselen min.
Det er bare det å være tilbake her...
- Det har vært forvirrende. - Tror du ikke at jeg vet det?
Krangelen i går var så dum.
- Om manualen? - Tror du at jeg bryr meg om det?
Jeg var allerede sur.
Vi satt på DEO.
Supergirl snakket om Reign.
Du hadde et spesielt blikk, et som jeg kjenner veldig godt.
Du hadde det den første gangen du sa at du elsket meg.
Å være nær Kara igjen har vært mye vanskeligere enn jeg kunne tro.
Er du fortsatt forelsket i henne?
Jeg vet ikke.
Takk for at du er oppriktig.
Det var derfor jeg ble forelsket i deg.
Imra, jeg lover å alltid være det.
Jeg respekterer og elsker deg.
Dette er vanskeligere enn jeg kunne ane, men vi skal klare det.
Mon-El...
Jeg har ikke vært helt oppriktig mot deg.
Jeg visste om risikoen da Brainy og jeg planla oppdraget.
- Hva for slags oppdrag? - Du skal få vite hvorfor vi er her.
Vi begynner med dette, så prøver jeg å holde deg borte fra tequila.
Det er dristig.
- Er det greit? - Ja, oss imellom.
Vil du fortelle hva det er?
Jeg trodde at det ville bli lettere. Men det blir det ikke.
Alex...
Jeg har to kortnummer lagt inn på mobilen.
Til deg og til Maggie.
Og hver eneste dag ser jeg på mobilen og vil ringe henne.
Og så vil jeg slette henne.
Men jeg kan ikke gjøre noe av det, for jeg er redd og svak.
- Nei, det er ikke sant. - Det er det faktisk.
Ellers ville jeg ha hatt det bedre.
Jeg sier til meg selv at jeg skal komme over det, men jeg kan ikke det.
Og derfor har jeg mistet håpet.
Det var derfor jeg var sint og nektet å se Julia som du så henne.
Vet du...
Jeg sluttet også å tro.
Jeg trodde aldri at jeg skulle komme over det, men det gjør jeg.
Og du er mye sterkere.
- Du er alltid håpefull. - Du også.
Du var håpefull da du tok avgjørelsen om at du kan få mer.
Og jeg tror at du har rett. Det fins noen der ute, og du blir mor.
Du kommer til å få alt sammen.
- Jeg er glad for at du er som du er. - Takk, det samme.
- Hvor er Ruby? Du hentet henne. - Hun har det bra. Hun sover hos meg.
Hun ringte meg da du forsvant. Hun trodde at du var her.
Hvordan kunne jeg gjøre dette! Tenk om jeg hadde kjørt bil.
Hun gjorde det rette og ringte.
- Var hun redd? - Ja, det er vi alle.
Husk... Husker du noe?
Nei, det er det samme som alltid.
Ruby fortalte om de andre gangene.
Hva?
Nei, hun vet ikke noe.
Sam, hun er glup. Hun vet at noe er galt.
Hun vet at du ikke husker hvor du har vært.
- Sa du at jeg var syk? - Jeg sa at vi ikke vet noe.
Sa du til en tolvåring at hennes mor har en ukjent sykdom?
Jeg sa at du ikke forlot henne.
Du hadde ingen rett til å si noe.
Du er sjefen min, men tar ikke beslutninger om familien min.
- Det var ikke sånn... - Ingen andre tar slike beslutninger.
Dine hukommelsestap sammenfaller med noe...
Stille!
Sam?
Fikk du et hukommelsestap nå?
- Husker du ikke hva du sa? - Nei.
Sam, det er greit.
Jeg vet hva som er galt med deg.
Jeg skal gjøre deg bedre.