NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Kaupungin katuja kävelen Sä ennen tulit mukaani
Ja mennyttä rakkautta toistaa askeleeni
Mä miten sut mielestäni saan
Kun aina jokin sinusta muistuttaa
Aina jokin sinusta muistuttaa
Sua rakastamaan synnyin
Enkä irti päästää voi Kun laulusi sydämessäni soi
LATAUSAIKA
ROLO HAYNESIN MUSTA MUSEO
KIERROKSET ALKAVAT KELLO 11
MAAILMANKUULU MUSTA MUSEO
- No hei. - Hei.
Yhdeltätoista aukeaa. Olet jonon eka. Voi tulla ryysistä.
Tie oli aika tyhjä.
- Kiva aksentti. Oletko Australiasta? - En, Britanniasta.
Onko sinulla hullu brittinimi? Esmeralda tai..?
- Olen Nish. - Nish?
No, oma nimenikin on ihan naurettava. Rolo Haynes. Omistaja. Yrittäjä.
Olemme kahdestaan. Haluatko varmasti tänne?
- Tämä ei ole heikkohermoisille. - Kestän kyllä.
Kaikki eivät kestä.
Minun pitää kurkistaa tuohon pikku säkkiisi.
- Käyhän se. - Keneenkään ei voi enää luottaa.
Kävele tuolta läpi. Jätä metalliesineet tähän.
Okei.
- Söötti. - Sanon sitä näppäräksi.
"Näppärä" kuulostaa hyvältä. Taisit joutua lujille lentokentällä.
Tullimiehet ovat nykyään aika kireinä.
- Joko riitti? - No niin. Homma käyntiin.
- Olet siis lomalla? - Tavallaan. Isä asuu täällä.
Isällä on synttärit, ja äiti halusi yllättää.
- Oletko sinä se yllätys? - Varmaan osa sitä.
- Mihin lensit? - Salt Lakeen.
- Tulitko sieltä asti? - Ajattelin ajella pikkuteitä.
- Aliarvioin... - Pitkä matka yksinäiselle tytölle.
- En siis ole vanhanaikainen... - Kyllä se siltä vähän kuulosti.
Hitto, että on kuuma.
Ilmastointi varmaan paskana.
EPÄKUNNOSSA
Sori tästä kuumuudesta. Hemmetti tätä nykyajan digitaalihommaa.
Älä luota tekniikkanörtteihin.
- Mitä nämä kamat ovat? - Aitoja kriminologisia näyttelyesineitä.
Jos sillä tehtiin jotain tuhmaa, se on täällä.
Katsele ihan rauhassa. Sano, jos haluat lisätietoa jostain.
Kaiken takana on surullinen ja sairas tarina.
Myös suosituimmalla kohteellamme, mutta ei hoppuilla vielä.
Monet ryntäilevät heti esiripun taakse ja tuskin katsovat muuta.
Sitten Tripfuckeriin annetaan yhtä tähteä ja...
Minulla ei ole kiire, joten ei hätää.
- Katsele ihan rauhassa. - Niin katselen.
- Aika teknistä kamaa. - Neuroteknologia oli alaani.
Kiva.
- Onko tämä jostakin kampaamosta? - Se oli ensimmäisiä tavaroitani.
Kertoo vähän siitä, miten näyttely sai alkunsa.
- Mikä se on? - Onko Peter Dawson tuttu?
Tohtori Peter Dawson?
Yleensä sanon, että tämä on Dawsonin Tunnelähetin,
ja väki menee ihan sekaisin, mutta se se on.
Sitten kysytään, mistä sain sen.
- Selvä. - Erikoistuin lääkintätekniikkaan.
Olin Saint Juniperin sairaalalla töissä. Yliopistosairaala, hieno paikka.
Se oli iso talo New Yorkin keskustassa.
Yläkerrassa tutkimusta, alhaalla päivystyspoli ja rahvas kansa.
Täydellinen sekoitus bisnestä ja terveydenhoitoa.
- Onko pakko? - Väistä, kusipää!
Vakuuttamattomat ihmiset saivat ilmaisen hoidon -
ja suostuivat vastineeksi kokeellisiin hoitoihin.
Työskentelin yläkerran väelle.
- Olitko tutkija? - Lähinnä värväsin vapaaehtoisia.
Irti!
Sähkö.
- Ei. - Uudestaan. Irti!
Sähkö.
Ei.
- Miksen tiennyt masennuslääkkeistä? - Ei sitä voinut tietää.
Tulinko huonoon aikaan?
Rolo Haynes, kymppikerroksesta. Teillä on näköjään ongelmia.
Minä voin varmaan auttaa.
Neurotekniikka on nyt kova sana. Aivokehitys ja muu sellainen.
Hermokäyttöliittymiä ja muuta hubaa.
Tietoisuuden siirtäminen on heidän Graalin maljansa.
Nyt tehdään tutkimusta, jossa siirretään tietoa yksistä aivoista toisiin.
Tämä on Kenny.
Tämä on Hector.
Keskitypä nyt. Eli se koe...
Kenny laitettiin pieneen sokkeloon. Se juoksenteli ympäriinsä kuukausia.
Se tunsi sen kuin lapsuuskotinsa.
Ja sitten... sille pantiin tämä.
Se on lähetin, joka imi Kennyn aivoista signaaleja,
jotka lähetettiin Hectorille, jolla oli synapsivastaanotin.
Hector ei ollut siis käynytkään sokkelossa.
Sen piti saada Kennyltä tiedot sokkelosta -
ja päästä sieltä pois ensimmäisellä kerralla.
- Pääsikö se? - Ei.
- Pyöri ympyrää kuin jokin vajakki. - Miksi te kerrotte tästä minulle?
Samalla kun tulos selvisi, eräs tutkija kaatoi kahvit Kennyn niskaan.
Kenny sai kuumaa kahvia päälleen ja alkoi kirkua kuin syötävä.
Niin kirkui Hectorkin. Emme onnistuneet siirtämään tietoa.
- Vaan fyysisiä tunteita. - Bingo.
- Hitto, ihan sairasta. - Sairaampaa on luvassa.
Hector tunsi poltteen, mutta ei vahingoittunut.
- Se sai tunnekokemuksen ilman vaurioita. - Miten se kuoli?
Se leikeltiin, jotta nähtiin, oliko se kunnossa.
Hectorin uhrauksen ansiosta saimme luotua tällaisen prototyypin.
Ihmiskokemusten vastaanotin.
Hermoimplantti. Näitä on vain yksi.
- Tulin tämän takia. - Mikä on vaikeinta potilaiden kanssa?
Selvittää, mikä heitä vaivaa.
Puolet niistä mulkeroista ei osaa edes kuvailla vaivojaan.
He ovat tajuttomina, kännissä, typeriä, kaksivuotiaita tai kielitaidottomia.
Entä jos tuntisit saman kuin potilaat,
mutta ilman fyysisiä seurauksia? Kuin lukisit heidän ajatuksensa.
Mitä sanot?
Dawson kyllä tarttui tilaisuuteen. Hän oli tosi iloinen siitä.
Se oli nopea toimenpide. Peruuttamaton, mutta hänhän oli pioneeri.
Ja häneltä kuoli potilaita kuin kärpäsiä. Hän sai tilaisuuden puhdistaa maineensa.
- Sattuuko, jos kosken siihen? - Ei varmaan.
Tämä on vähän pervo. Kaikkien lävistysten äiti.
- Osaat todella helpottaa oloani. - Sitten on kokeen aika.
Nyt tämä hiusverkkohökötys astui kuvaan.
Vapaaehtoisen päähän laitettuna -
sen piti imeä fyysiset tuntemukset ja lähettää ne Dawsonin implanttiin.
Sen toimivuus piti testata.
- Tämä. - Houston, meillä on ihme.
Ja siitä alkaen -
Dawson alkoi hoitaa sairasta kansaa ja kerätä "oirekirjastoa" päähänsä.
Kun hän tunsi oireet, hän teki diagnoosit nopeammin.
Hän aloitti pienistä murtumista ja sellaisista.
Sitten vaihtoi kovempiin juttuihin. Pahoihin vammoihin, sairauksiin.
Sairauksien terminaalivaiheisiin. Dawson kesti kaiken hammasta purren.
Jos lapsi tunsi kipua, hänet kytkettiin varmuuden vuoksi Dawsoniin.
Dawson tunsi umpilisäkevaivan oireet ja tunnisti, oliko kyse muustakin.
Hän löysi asioita, mitä ei edes epäilty.
- Kasvaimia ja muita. - Onnea matkaan.
Hän pelasti kyllä monta henkeä.
- Onnea. Pitäkää yhteyttä. - Heippa.
- Olipa kiva. - Ja kävi niinkin,
jos saan olla vähän roisi,
että Dawsonin diagnoosilaite oli kätevä myös petipuuhissa.
Implantti otti vastaan miellyttäviäkin tunteita.
Jos tyttöystävä piti hiusverkkoa, ja Dawson pani implantin päälle,
hän tunsi tunteidensa lisäksi myös tyttöystävänsä tunteet.
Se liero sai yhtä aikaa miesten ja naisten orgasmit.
Voihan... Voi luoja!
Voi paska...
- En saa tarpeeksi... - Mutta?
- Ai mitä? - Dawsonilla oli hauskaa.
On varmasti jokin mutta. "Hänellä oli hauskaa, mutta..."
Mutta...
Väistäkää!
Vauhtia!
Sairaalaan tuotiin senaattori Whitley, joka oli tuupertunut avustusgaalassa.
Kukaan ei tiennyt, mikä häntä vaivasi.
- Ylös. - Minä hoidan.
Dawson kytkettiin häneen.
- Varovasti sitten. - Selvä.
- Jestas. - Ja kyyti oli kylmää.
- Pete? - Dawson ei tiennyt, mitä se oli.
- Pete? - Vielä hetki.
Anna miehen tehdä työnsä.
Hän ei ollut tuntenut sellaista tuskaa.
- Hän kuolee! - Hetki.
Sitten se tapahtui.
Pete?
Dawson menetti tajunsa viideksi minuutiksi.
Senaattori oli myrkytetty. Harvinaista venäläismyrkkyä.
Dawson koki kuoleman ja kävi toisella puolella.
Kuoleman hetkellä hirveä määrä synapseja lakkaa olemasta.
Endorfiinien hyökyaalto. Takaa syöksyy musta tyhjyyden aalto.
Kun hän virkosi, hänet tutkittiin. Kaikki oli kunnossa.
Raportin mukaan "vahingoittumaton". Seuraavana päivänä hän palasi hommiin.
Mutta jokin oli vialla?
Hän koki kaiken sen kuolematta. Se veti sen implantin paskaksi.
Voi luoja...
- Haen vettä. - Okei.
Hitto.
Hänen suhteensa kipuun oli muuttunut.
Sattui ihan helvetisti.
Nyt hän piti siitä.
Sitten hän todella uppoutui työhönsä.
Hän yritti kätkeä sen,
mutta sen vekottimen ansiosta hän nautti, mitä enemmän kipua tunsi.
Lopeta jo! Turvasana. Seis!
- Lupasit kokeilla. - Ja sitä kokeiltiin.
Kokeilimme hiusten kiskomista ja kuristusta. En minä tykkää sellaisesta.
- Ehkä voisin lähteä. - Älä nyt lähde.
Anteeksi. Jää nyt. Jooko?
Au! Pete!
Minä lähden.
Se on kuin söisi chiliä.
Siihen tottuu nopeasti. Eka puraisu jalapenoa on liian tulinen.
Mutta vähitellen siitä tulee koukuttavaa, ja pian jalapeno ei riitäkään.
Sitten erilaisia chilejä ja vähän Scotch Bonnetia lopulta.
Dawsonin tarve oli samanlainen.
Hän alkoi hengailla polilla odottaen herkullisia onnettomuuden uhreja.
Hän ajatteli vain seuraavia kiksejään. "Anna tänne!"
"Pakko saada!"
- Sarah, arkistoisitko nämä? - Totta kai.
- Pete. Et ole vuorossa. - Sali neljä!
Pete!
Varovasti.
- Kolme, kaksi, yksi, ylös. - Minä hoidan tämän.
Hän tuntee sen heti.
- Sydänpysähdys. Hän tuupertui kadulle. - Haluan olla varma.
Se oli sydäri.
Hän ei sano mitään. Pelaa vain aikaa.
Hän ajatteli sen kivun vievän hänet nirvanaan saakka.
Lopulta Dawson piti kiskoa irti.
Ethel-täti piti elvyttää. Nainen kuoli Dawsonin eteen.
Tämä oli kuin juoppo, joka katsoo, miten viski valuu viemäriin.
Hän raivostui tuhlauksesta.
Osasimme odottaa sivuvaikutuksia.
Käytöstäpoisto vie aikaa. En voi repiä ihmisiä projekteista.
Meillä on tavoitteita. Tiedät kyllä.
Kyllä asiat järjestyvät.
Et voi olla potilaiden lähellä,
joten mene kotiin relaamaan ja ahmi vaikka joku minisarja.
Kukaan ei aavistanut, mitä tapahtuisi.
Viranomaiset varmistanevat,
että ruumis on kadonneen tv-meteorologi Denise Stockleyn.
Poliiseja on paikalla sankoin joukoin. Tarkastellaan aikajanaa...
Dawson oli kotona ihan pistoksissa. Varmaan vieroitusoireita.
Hänet nähtiin perjantaina 15. syyskuuta...
Hän ei saanut kipua enää potilailta.
Hän alkoi satuttaa itseään.
...saamisesta takaisin. Kaikki silminnäkijöiden tiedot...
Hän silpoi itseään viikon ajan.
Viilto sinne, avohaava tänne...
Kyllähän lääkäri osasi satuttaa itseään vaarantamatta henkeään.
Mutta se ei riittänyt.
Mikään ei riittänyt.
Kun hän käsitteli itseään, yksi osa jäi aina uupumaan.
Pelko.
Mantelitumake. Mantelinmuotoinen möykky aivoissa.
Pelon hetkellä se valaisee kuin öinen pommi. Se terävöittää aistit.
Se potilaan pelko, kun hän tuijottaa sitä kattovaloa.
Se pelko, joka seuraa jokaista kivun vihlaisua...
Hän arvosti sitäkin. Se kuului kipuun.
Se oli kuin punaviini pihvin kyytipoikana.
Itseään voi satuttaa, mutta ei pelottaa.
Siihen tarvitaan vapaaehtoinen.
Dawson oli saamassa orkut, kun hänet löydettiin.
Hän sai annoksensa pelkoa, kipua ja kuolemaa.
- Kai hänet pantiin vankilaan? - Sairaalaan.
- Hänestä tuli vihannes. - Hyvä.
Hän on vieläkin siellä. Koomassa, joka on syvä kuin meri.
Mutta hänellä on kuulemma se sama ilme kasvoillaan.
Se sama onni. Ne samat kiksit päällä.
- Sinä kusetat. - Okei, se stondis oli keksittyä.
- Eikö ole hauska juttu? - Tosi hauska.
Voi juku. Haluatko vettä?
- Ei tarvitse. - Ota ihmeessä.
Kiitos paljon.
- Mikset jatkanut teknologiahommissa? - Jatkoin hetken aikaa.
Pitihän neurotutkimusta jatkaa, vaikka Dawsonin hissi lakkasi kulkemasta.
TCKR viilasi sen paremmaksi.
Niin keksittiin digitaalinen tietoisuuden siirto. Niitä sanotaan "nappuloiksi".
- Ai kun vanhuksia ladataan pilveen? - Tämä oli jo sitä ennen.
Ei ollut kaiken kattavaa virtuaalitodellisuutta.
Se oli orgaanisempaa, melkein lo-fiä.
- Miten? - Kyselet enemmän kuin perusjantterit.
Auto on vielä latauksessa, joten minulla on aikaa.
Se, mitä halusin näyttää... Tämä liittyy projektiini.
Se on... söpö?
- Se on koko paikan surullisimpia esineitä. - Ei näytä siltä.
Oletko ollut sellaisessa suhteessa, jossa et saa toista mielestäsi?
- Olen. - Oli kerran poika, joka tapasi tytön.
Poika on Jack, tyttö on...
- Jill. - Carrie.
Muffinssi?
- Kiitos. - Ole hyvä.
- Oletko nyt sheriffi? - Joo.
- Olenko vanki? - Olet vaikeuksissa.
Tule pidättämään.
Lopulta poika roiskaisee pienet satsit naisen pömpeliin.
Ennen pitkää sieltä tulee poika. Parker. Pam, heillä on perhe.
Onnellisen elämän kävelevä mainos. Niin hiton onnellisia.
Haluan ottaa kuvan.
Otan järven taustalle.
- No niin... - Oletko valmis?
- Parker. - Vilkuta äidille. Sano moi.
Carrie jäi pakun alle. Ja joutui sairaalaan.
Tule takaisin.
Vuodet vierivät.
Jack käy viikoittain juttelemassa, soittaa pojan nauhoituksia ja rupattelee.
Nainen ei herää, mutta häneen testataan viestintärasiaa.
Simppeli laite, jonka avulla koomapotilaat tavallaan vastaavat.
Toin ilmanraikastimia. Käykö mäntymetsä? Selvä.
Entä sitrushedelmät? Okei.
Nauhoitin Parkerin ja kaverien laulua. Haluatko kuulla?
Tuiki, tuiki, tähtönen
Iltaisin sua katselen
Hei.
- Hei. - Carrie Lamasse huoneessa 302.
Sinähän olet hänen kumppaninsa. Jack?
Rolo Haynes. Olen TCKR: n neurotutkimuspuolella.
- Projektimme voisi kiinnostaa sinua. - Kuinka niin?
Kehittelemme laitetta, joka antaa Carrien kaltaisille uuden tilaisuuden.
- Siinä puhutaan jo ihmeestä. - Mitä tarkoitat?
TCKR kehittelee keinoa siirtää digitaalisesti yksien aivojen tietoisuus -
toisiin isäntäaivoihin.
- Eli mitä? - Okei...
Hyvänäkin päivänä käytämme aivoista vain 40 prosenttia.
Pollan sisällä odottaa 60 % tyhjänä kuin Airbnb.
- Eli..? - Uudella kompressiotekniikalla -
voimme siirtää käyttämättömään tilaan kokonaisen tietoisuuden.
Tarkoitan Carrien tietoisuutta, joka on rikkinäisessä kuoressa.
- Sen voisi panna tuonne. - Ai ääneksi minun päähäni?
Hän olisi kokonaan pääsi sisällä. Kuin liftari. Matkustaja.
Hän näkee sen, mitä sinä näet. Hän tuntee, mitä sinä tunnet.
Hän voi elää taas...
- Eli tuntee..? - Teillä on pieni poika. Parker.
- Mistä tiedät..? - Kun halaat Parkeria, Carrie tuntee sen.
Hän voi halata poikaa kauttasi.
- Paljonko tämä maksaa? - Ei yhtikäs mitään.
Hänen fyysiselle keholleen tehdään eutanasia siirron hetkellä,
mutta elimet pääsisivät elinluovutukseen.
Antaisimme takaisin yhteisölle.
- Mitä sanot? - Pitää miettiä.
Carrie mietti jo. Entä sinä?
Aloitetaan siirtoprosessi.
Sitten ladataan kohteeseen.
Carrie on siirretty. Hän on kotona.
Voit avata nyt silmäsi, Jack.
Carrie?
Jos kuulet minua, kerro Jackille, mitä näet.
Omenan. Minä näen omenan.
Kuulen hänet. Hän kertoi omenasta.
- Hei, kulta. - Hei, Jack.
Ota se. Purista sitä.
Carrie, tunnetko tuon?
- Hän sanoo, että tuntee. - Aistit näyttävät hyvältä. Puraise siitä.
Voi luoja! En ole aikoihin maistanut mitään.
Maistatko sen?
- Hän maistaa sen. Voi peeveli. - Taisi tulla valmista.
- Tuodaanko hänet? - Tule sisään.
Onko tuo Parker?
Hän on kasvanut!
Pitele häntä, Jack. Ota poika syliin.
Halaa iskää oikein kunnolla.
Tunnen hänet oikeasti.
Äiti sanoo, että rakastaa sinua.
- Oikein sydäntä lämmittää. - Joo. Mutta eikö nyt tule se mutta?
En nyt halua olla filosofinen,
mutta miten kauan onni voi muka kestää?
Käännä jo sivua. Luet tosi hitaasti.
Tykkään tutkia kuvat tarkkaan. Sarjakuvissa katsellaan kuvia.
Totta. Pitää käydä kusella.
- En totu tähän koskaan. - Eikö tunnu hyvältä?
- Hei, emmekö me pese käsiä? - Ai me?
Se on aika ällöä.
38-vuotias Clayton Leigh todettiin syylliseksi -
WNL-kanavan meteorologi Denise Stockleyn murhaan.
Silvottu ruumis löytyi vuosi sitten.
- Tämä ei ole nelivuotiaan ohjelma. - Ei hän edes kuuntele.
Parker! Jessus!
- Älä tiuski hänelle. - Mutta minulle saa tiuskia?
- Sinä olet... - Reilua.
- Hän on lapsi. - Tämä ei ole leikkiä.
En minä ole kohtuuton. Hän... Hei, kuuntele nyt.
Takapenkkikuski liimattuna takapenkille. Siinä kiesissä ei ole kellään kivaa.
Mies ei saa olla yksin, eikä nainen voi vaikuttaa.
- Hulluksi siinä tulisi. - Aivan.
Okei, antaa olla. Senkus puhut. Syön anjovista.
Aiotko mököttää? Ai nytkö et sano mitään?
Onko..? Ime munaa!
- Voi paska! - Ei nappaa. Ai puhut vielä?
No, kuitenkin. Pian hän... tai he tulivat luokseni.
Kuin olisin joku parisuhdeterapeutti.
Voisitko antaa minun puhua edes yhden lauseen loppuun?
- Minä huomaan ongelman. - Hän on se ongelma.
Ylenpalttinen yhteydenpito on ongelma. Teidän pitää rajata sitä.
Miten? Hänen äänensä soi päässä kuin rikkinäinen levy.
Voisimme päivittää oikeuksiasi, Jack. Hallitsisit sitä enemmän.
Ole hiljaa! Anteeksi, jatka.
Ehkä olisi hyvä, jos voisit laittaa Carrien välillä tauolle.
- Se olisi teille helpompaa. - Tee se.
Ihan sama. Tee se.
- Annoin Jackille oikeuksia. - Tästä hänet saa tauolle.
Hän otti ne heti käyttöön.
Ai nytkö tuijotetaan tissejä ihan avoimesti?
Älä väitä vastaan. Tunnen seisokkisi.
Ja sitten tsekataan vielä perse. Voi saatana.
Mitä sitten? Panettaa ihan vitusti, enkä ole runkannut kuukauteen.
- En minä sinua estä. - Sinä kyyläät selän takana.
Kuin runkkaisi poliisiäitinsä edessä.
- Haista vittu! - Kuule... Nyt pääset tauolle.
Et varmasti... Jack, uskallakin!
Ei ole hauskaa. Älä tee sitä enää. Olemmeko me kotona?
Miksi tuo kurpitsa? Halloweeniin on monta kuukautta.
Se on kyllä tänään.
Kauanko olin tauolla?
Muutaman viikon vain. Ehkä kahdeksan...
No niin. Olen pahoillani.
Tuli tosi kurja olo siitä. Joten ostin sinulle tämän.
- Nyt on vähän kuin vuosipäivä, joten... - Vedä käteen, senkin saatanan mulkku.
Syönkö muffinssin vai en? Appelsiinikuorrutus.
Missä Parker on? En ole nähnyt häntä kuukausiin.
Haluan nähdä poikani.
Okei. Hyvä on.
Missä hän on?
Hei...
Mitäs puuhailet?
- Onko tuo paloauto? - Joo.
Sano, että rakastan häntä.
- Äiti rakastaa sinua. - Häh?
- Sano, että haluan halata. - Ja sitten toinen juttu...
Äiti haluaa halata.
Voi luoja!
Parker hankaloitti asioita.
Molemmat tunsivat vastuuta hänestä ja yrittivät sopia kompromisseja.
Sopia asioista aikuisten tavalla.
Jack pani Carrien tauolle viikonloppuja lukuun ottamatta.
He veivät Parkeria ulos yhdessä. Se oli kuin avioero tapaamisoikeudella.
Mene piiloon.
Hyvä!
Okei... Tullaan!
Se sujui hyvin.
Hetken ajan.
Hei. Taidetaan olla naapureita. Muutin juuri. Emily.
- Jack. Kiva tavata. - Älä jaksa.
Hei.
- Kukas tämä on? - Parker.
Siisti nimi.
- Nähdään taas. - Joo.
- "Nähdään taas". - Hän oli mukava.
Älä jauha paskaa. Tiedän kyllä, kun hormonisi hyrräävät.
- Kasseistamme alkaa kohta tihkua tavaraa. - Vien nyt poikaa ulos.
En minä yrittänyt mitään iskeä... Antaa olla. Vierailuaika päättyy.
Jack, et tasan! Senkin pas...
- Parker, odota. - No, sitten...
Kun aika kului, Jack alkoi lämmitellä välejä naapurin kanssa.
Carrie ei hyppinyt riemusta.
Hän on viikot töissä. Haluamme yhteisen viikonlopun. Etkö voi olla iloinen?
- En, Jack. Jotenkin en vain voi. - Olet tosi katkera.
Eikä. Miksi?
Onko hän hankala?
- Älä ole hankala, Carrie. - Käske hänen häipyä.
- Minä... - Käske nyt.
Voi jessus.
- Eli viikonloppujuttu ei onnistu. - Yritimme rajoittaa tuntiin...
Mutta sen tietää, että hän kyylää siellä ja tuomitsee.
- Se aika turhauttaa Carrieta. - Carrie turhauttaa meitä.
Onko Carrie nyt tauolla?
No, sitten...
Ainahan hänet voi poistaa.
- Eli..? - Eli pyyhkiä pysyvästi.
- Ei. Mehän tappaisimme hänet. - Emme lain mukaan.
- Mutta eettisesti. - Älä jaksa. Hän on vain koodi päässäsi.
- Se on kuin poistaisit sähköpostin. - Ei!
En suostu poistamiseen.
En voi viedä häntä pois Parkerin luota. Sinun pitää auttaa jotenkin.
Ystäväni... Teillä kävi mäihä.
Tämä on betatestauksessa. Se on kuolemansairaille vanhemmille.
Se on kuin matkamuisto heidän lapsilleen.
Tässä.
- Apina? - Enemmänkin muisto.
- Voimme panna hänet tänne. - Sinnekö?
Sillä on tietoisuusvastaanotin. Vähän kuin sinulla, mutta prototyyppi.
Tässä on kamera, jota kautta hän näkee Parkerin.
Siinä on kosketusaistisensorit, joten hän tuntee Parkien halaukset.
Hän voi myös kommunikoida, mutta lapsille sopivalla tavalla.
- Tätä pitää vähän funtsia. - Kyllä se sopii.
Hän mietti jo. Entä sinä?
Siirrossa ei kestänyt kauan. Carrie ei edes tajunnut, mitä tapahtui.
Kunnes heräsi.
No niin, kamu. Revi nyt kunnolla.
- Jack? - Se on melkein auki.
Hyvä. Okei, ota se ulos.
Sillä lailla! Mikä se on, Parker?
- Apina! - Mitä?
Eikö ole kiva?
- Mitä vittua, Jack? - Mutta arvaapas mitä?
Tämä on tosi erikoinen apina.
- Äiti halusi antaa sen. - Mitä?
Aina kun halaat sitä, äiti tuntee halauksen.
Ei... Pane minut takaisin päähäsi! Jack!
Apina voi puhuakin sinulle. Se voi kertoa, miltä siitä tuntuu.
Miten Carrie puhui?
Viestintälaitteisto oli vähän alkeellinen.
Tämähän oli prototyyppi.
Jack! Ei...
- Apina rakastaa sinua. - Mitäs se sanoi?
- Apina tarvitsee halauksen. - Halaa apinaa.
Apina rakastaa sinua.
Apina tarvitsee halauksen. Apina rakastaa sinua.
Apina rakastaa sinua...
- Luulen... - Apina rakastaa sinua.
Apina...
Apinan pitää vähän totutella asioiden nykytilaan.
Kuuntele, saatanan lumppu.
Voimme kyllä pyyhkiäkin sinut. Sitäkö haluat?
Jos et, niin tee se halausjuttu.
- Apina tarvitsee halauksen. - Oletko kiltti lelu?
Oletko kiltti lelu vai et?
- Apina rakastaa sinua. - Parempi olisi.
Loppujen lopuksi Parker kyllästyi uuteen leluun.
Sellaisia lapset ovat. Kiittämättömiä.
Apina tarvitsee halauksen.
Tämähän oli rikosmuseo.
- Mikä rikos tässä oli? - Apina on se rikos.
Pari vuotta sitten YK teki laittomaksi -
ihmistajunnan siirtämisen rajattuun olomuotoon.
Ilmeisesti ihmisyyteen tarvitaan kyky ilmaista viittä eri tunnetilaa.
Ihmisoikeudet nappuloille. Vai mitä, Carrie?
Apina tarvitsee halauksen.
- Onko hän yhä siellä? - Olisi laitonta poistaa hänet.
Ota näistä nyt selvää. ACLU nosti helvetinmoisen metakan.
Tämän apinanperkeleen takia sain kenkää TCKR: stä.
Eikä edes erorahoja annettu. Siksi perustin tämän paikan.
Jotakin piti keksiä, joten otin käyttöön sisäisen sirkuslaiseni.
- Apina tarvitsee halauksen. - Hiton ilmastointi! Täällä on tosi kuuma.
Sait odottaa jo liiankin kauan.
Oletko valmis näyttelyn kohokohtaan? Tännepäin.
Pitää varoittaa, että se mies ei ole sitten entisellään.
- Anteeksi. - Haluatko vielä vettä?
Ei kiitos. Hän on täällä.
No niin, herraseni. Sait vieraan.
Saanko esitellä: Clayton Leigh, meteorologin tappaja.
Tiedän, hän on nykyään melkoinen murjottaja. Näyttää melko säälittävältä.
Älä turhaan sääli häntä. Hänet tuomittiin murhasta.
Ettei unohdeta Denise Stockleyta. Traagista ja suloista. Vai mitä, Clayton?
Hellurei!
Hän katsoo sinua. Varo, voit olla hänen tyyppiään.
- Hän näyttää ihan aidolta. - Se on hänen ladattu tietoisuutensa.
Mietit varmaan, miten hän päätyi tänne.
Kun TCKR antoi minulle kenkää, ajattelin ryhtyä julkkistajuntabisnekseen.
Herättää kuuluisia ihmisiä henkiin hologrammeina.
Vähän kuin elävä vahakabinetti.
Julkkikset aiheuttivat liikaa päänvaivaa.
Liikaa oikeuksia ja vittumaisia edustajia.
Mutta tuomitut murhamiehet? Se onkin eri juttu.
Herra Leigh, saanen esittäytyä.
- Olen Rolo Haynes. - Olet kuulemma teknologiamiehiä.
- Niin olen. - Voitko selvittää sen DNA-jutun?
- Todistat minut syyttömäksi. - On se mahdollista, mutten tullut siksi.
- Minulla on ehdotus. - Hyvästi.
Minä voin auttaa! Voin auttaa perhettäsi.
- Miten sait hänet ylipuhuttua? - Ei siihen paljoa vaadittu.
Eli luovutat vain oikeudet digitaaliseen versioon pahimman varalta.
Sukulaisesi saavat leijonanosan tuotoista.
Jos kävisi niin valitettavasti, että joudut sähkötuoliin,
voit olla varma, että perheestäsi pidetään huolta.
- Mitä perhe ajatteli tästä? - Ei heitä kiinnostanut.
Hylkäsivät hänet heti, kun hän joutui linnaan.
No niinpä.
- Voi jeesus, Clay. Se on sielusi. - Ei sellaista ole.
- Se on vain joku tietokonesimulaatio. - Mihin hän sitten tarvitsee suostumuksesi?
Jos minut armahdetaan, ei sillä ole väliä.
- Entä jos ei armahdeta? - Sitten saatte tästä rahaa.
Sen avulla saatte lasten kanssa pitää katon päänne päällä.
Kulta, älä... Tästä voi tulla hyvä juttu.
- Hän ei saanut armahdusta. - Ei hitossa! Hän oli syyllinen.
- Eikö siitä ollut epäilyjä? - Valeuutisia. Panettelua.
- Entä DNA: n peukalointi? - Oletko tosissasi?
Siitä ei ollut epäilystäkään.
Kun hän joutui sähkötuoliin,
oikeus toteutui viimeisen päälle.
Clayton ei voinut valittaa. Hänestä oli tulossa pioneeri.
Olin haukkaisemassa hänen koko tietoisuutensa.
Hän olisi ensimmäinen kuolemaantuomittu, joka selviäisi teloituksesta.
Siirto onnistui hienosti.
Ei hetkeäkään, kun Clayton syntyi uudelleen.
Terve, kamu.
Onnittelut. Olet niin sanotusti tuonpuoleisessa.
- Hyvältä näyttää. - Olenko aave?
Jos haluat ajatella niin.
Testaan vain paria juttua.
Voi vaikuttaa vähän oudolta, joten koeta kestää.
KOHDE VALMIS
Mitä vittua?
Sekin olisi ollut ihan okei, jos häntä olisi esitelty vankina,
mutta se ei ole vetonaula.
Mutta kun vetää itse kahvasta? Siinä vasta nähtävyys.
- Hei! - No niin. Kolme, kaksi, yksi.
Kiputeknologia raivasi tietä.
Täydellinen esimerkki siitä, miten tuskaista on sähkötuolissa.
Jokainen voltti simuloituna.
Tärkeintä oli, ettei täyttä tehoa käytä kuin 15 sekuntia.
Se pyyhkisi digitaaliset synapsit. Tappaisi hänet.
Kymmenen sekuntia tuntui optimaaliselta, joten se asetettiin rajaksi.
Okei, lepäile hieman.
Totuttele huoneeseesi. Avajaiset pidetään huomenna.
MAAILMANKUULU MUSTA MUSEO
Aluksi oli vaikea saada kaikkia mahtumaan tiloihin.
Älä tee sitä. Jooko?
Mutta matkamuistot toivat parhaat tulot. Huikeaa.
Aina kun käräytys oli tehty, sieltä tuli Claytonin tajunta.
Ei nauhoitusta, vaan kopio hänen mielestään,
joka tuntee loputtomasti sitä kaunista tuskaa.
Ikuisesti jumissa siinä yhdessä tuskaisessa hetkessä.
Se ei lopu koskaan.
Kärsimys vain jatkuu.
Ja kuten itse sanoit...
Näppärä!
Istu alas, jos helpottaisi.
Istu alas.
Ai mitä? Aksenttini? En ole mikään vitun britti.
Anteeksi pettymys.
Kuka sinä olet?
Jätit kertomatta asioita. Minkä takia? Unohdit kertoa mielenosoituksista.
Vaimo aloitti kampanjan, joka lähti hyvin liikkeelle.
Ehkä vähän turhaa jeesustelua, mutta kyllä se teki hallaa kävijämäärälle.
Sitten mielenosoittajatkin kyllästyivät.
Kun selvisi, ettei osavaltio aio tehdä mitään,
he siirtyivät uuteen oikeusmurhaan, johon saivat tägättyä itsensä.
Mutta he onnistuivat. Tämä paikka joutui paskalistalle.
Kuka täällä sen jälkeen kävi?
Menetit päivämatkalaiset, turistit ja perheet. Keitä jäi?
Sinä taas, senkin runkkari.
Erakot. Sadistit.
Mieleltään sairaat rasistit.
Ei... Nyt ulos.
Eikä se riitä. Ei heillä pyöritetä paikkaa.
Eli jos tänne tulee joku rikas rasisti, joka kiihottuu vallantunteesta...
Ja maksaa pidemmästä ajasta...
KOHDE VALMIS
...otat rahat.
Hän ei ollut enää ennallaan.
Ei kuollut, mutta tuskin elossakaan. Pervokaan ei halua teloittaa vihannesta.
Mitä hauskaa siinä on?
Mutta joku kävi katsomassa häntä.
Näki hänet.
Seisoi tällä paikalla. Näki, mitä olit tehnyt hänelle.
Clay?
Mies oli kuin säyseä eläin. Ehkei hän edes tuntenut naista.
Ehkei hän edes tunnista minua.
Isä.
Hyvää syntymäpäivää.
Äiti ei kestänyt sitä, mitä silloin näki.
Hän tahtoi puhdistaa isän maineen, mutta murtui.
Tiedätkö, mitä hän teki kotona?
Purkki pillereitä ja vodkaa. Minä löysin hänet. Saatanan paska!
Onko kuuma? Kosteaa, vai mitä? Anteeksi.
Typerä digitaali-ilmastointi. Helppo hakkeroida.
Älä koskaan ota juomia vierailta.
Isä opetti sen.
Huulten värin perusteella sinulla on puoli minuuttia aikaa.
Ei mitään hätää.
Nähdään toisella puolella.
Hei.
Tietokoneen mukaan olet hereillä. Onnittelut. Saat olla pioneeri.
Mitä vittua sinä teit?
Kävi ilmi, että on mahdollista siirtää uusi tietoisuus virtuaalisen sisään.
Isi vie sinut ajelulle.
- Päästä minut, senkin huor... - Huudat varmaan siellä minulle.
- Mutta en kuule. - Sinä...
Sinun ansiostasi isä ei puhu, muuten hän kertoisi mukavat terveisesi.
Senkin saatanan ämmä!
Muuten, sinä saat kokeilla jotakin muutakin ensimmäisenä.
- Ensimmäinen tupla-armomurha. - Ei...
Poistin rajoituksen, eli isä saa täyslaidallisen.
Hän varmaan vapautuu sillä.
Kun taas sinä... Sinä tunnet siellä sisällä kaiken.
Kaiken kivun.
- Mulkku! - Jokaisen murenankin.
- Haista vittu! - Ja matkamuisto pitää saada.
- Ei... Ole kiltti! - Aina päällä.
- Aina kärsimässä. - Voi vittu! Ei!
Hyvästi, isä.
OTA MATKAMUISTOSI
Apina rakastaa sinua.
Miten meni, äiti?
Menikö hyvin?
- Loistavasti, kulta. Olen ylpeä sinusta. - No kiitti.
Tekstitys: Kimmo Kröger