La orele 1800, Frontul îmi va omorî fiul.
Au cerut un schimb... Kadir la schimb cu George.
Nu negociem cu teroriştii.
Te-am cercetat puţin, sărmana Valerie Cotton.
Eşti însărcinată, nu ştii ce vorbeşti.
Tu mă obligi să fac copiii ăştia!
Am venit s-o văd pe Martha Franklin.
Sunt soţia Căpitanului Martin.
Deci nu e o vizită de curtoazie?
Nu, îl iubesc.
Nu vreau să ai niciun amestec, Armstrong.
Nu vei putea face asta fără mine.
Tony.
O femeie şi un copil, la schimb pentru liderul vostru.
Mami! Tati!
Căpitane Martin, eşti arestat,
pentru facilitarea evadării unui deţinut de război.
Deschide.
Picioarele depărtate.
Ce căutaţi?
Aden, unde estul întâlneşte vestul.
Vitală ca şi rafinărie, dar şi că rută comercială a Golfului.
Plajă în Aden este minunată.
Nisipul este cald, iar rechinii nu sunt întotdeauna flămânzi.
Izbucnirile ocazionale de violenţă sunt provocate,
de ceea ce oficialii numesc, dizidenţi tribali.
Cât timp acolo sunt probleme, trebuie să existe trupe.
Regina are deplină încredere în viitorul Aden-ului,
descriind-o ca exemplu perfect de colonialism.
Ultima redută Ep. 6. Imaginea de ansamblu ULTIMUL EPISOD
Ce faci?
Acoperă-mă.
Unde te duci?
Uite, Frontul o va omorî pe Yusra pentru ce a făcut.
Şi noi permitem asta. Nu sunt de acord.
Poftiţi, poftiţi.
Caporalul Armstrong.
Unde e?
În patrulă, D-le.
- Cheamă-l înapoi. - Nu avem contact radio, D-le.
E o problemă sus, în Radfan.
Înţeleg. Da.
Atunci aşa rămâne. Mâine la 10, la revedere
Fă linişte, dragule, tati nu se poate gândi.
Unde e Yusra?
Mergi şi joacă-te la tine în dormitor, George.
Bine, vor o declaraţie de la mine,
- şi asta înseamnă că trebuie să furnizez probe. - În instanţă? Împotriva lui Joe?
Nu e "împotriva" lui, Mary, asta e situaţia.
Am dat un ordin, l-a nesocotit.
L-a salvat pe George!
- Mary... - Nu înţeleg. Era mort dacă nu era Joe Martin.
Un ordin e un ordin, nu pot face nimic pentru el.
Participi la acuzarea unui bărbat
care a salvat viaţa fiului tău.
M-a salvat de oamenii răi.
Da.
Şi de ce e la închisoare?
Îl vor împuşca, tati?
Joe a văzut toate astea.
A fost acolo.
Şi i s-a cerut să nege că s-a întâmplat aşa ceva.
Dar el a păstrat filmul.
Da, recunoşti un om bun atunci când este sub presiune.
Au vrut britanicii să distrugă aceste poze
pentru că sunt incriminatoare?
Da.
Pentru că spun o poveste neoficială
despre ce se întâmplă aici?
Sigur. Familiile acestor bărbaţi merită să le vadă?
Aşa cred.
Ar trebui să merg la el.
Honor. Cel mai mic pierde întotdeauna.
Ştii asta?
Întotdeauna.
Cum a fost?
Ştii care a fost ordinul.
Îţi pot face multe necazuri.
Eczemă.
Căldura o face insuportabilă.
Nu rezistă la niciun interogatoriu fără să se scarpine bine.
Poate de data asta rezistă.
Ordinul a fost să escortez un deţinut.
Cine a dat ordinul?
Maiorul Markham.
L-ai respectat?
Nu.
Ştii ce înseamnă să nu respecţi un ordin?
Da.
Ia loc.
Am avut de ales. Un copil cu toată viaţa înainte...
Cine te crezi?
Vreau să asculţi foarte atent,
pentru că asta e cel mai important lucru pe care îl vei auzi.
Tot Comandamentul ştie cine eşti,
şi sunt deosebit de interesaţi de Căpitanul cu faţă de copil.
Aşa că dacă decizi să te pui cu noi, te vom demasca.
Soţia ta ştie despre trecutul tău întunecat?
Ce vrei?
Ajută-mă.
Fă-ţi un bine.
Yusra! Yusra?
Frontului nu-i place când ajuţi duşmanul.
Familia.
Încuiată înăuntru, arşi.
Dar nu şi Yusra.
Unde e?
Ştiu unde e, dar trebuie să pleci.
Unde e?! Unde e?!
Unde e? Unde e?!
- Unde e?! - Trebuie să pleci.
Trebuie să pleci acum. Pleacă acum.
- Yusra! - Pleacă! Trebuie să pleci!
Ar trebui să pleci, pleacă!
Castravete.
Mulţumesc.
Vreau să avortez.
E împotriva legii.
Da. Şi îţi cer să mă ajuţi.
De ce crezi că vrei să faci asta?
De ce crezi că poţi să întrebi?
Sunt doctor. Nu pot doar să...
Serios? De ce nu?
Ştii mai bine ca mine ce vreau?
Nu-ţi cer aici sfaturi despre moralitate.
E datoria mea...
Nu e treaba ta!
Mi l-aş putea face singură, dacă aş putea, dar nu pot.
Te rog.
Ce spune soţul tău?
Joe...
Îmi pare rău. Nu m-am gândit la tine. Trebuia să mă fi gândit.
Nu. Nu, ai fost curajos.
Voi fi dat afară din Armată... vor trece ani, Honor...
... şi când voi ieşi...
nu mă aştepta. Refă-ţi viata.
- Scoteţi-i cătuşele. - Nu se poate.
E într-o celulă din cea mai sigură clădire din Aden
păzit de Armată Britanică şi voi îi ţineţi mâinile legate
să nu-şi poată îmbrăţişa soţia?!
Ce fel de om eşti?
Spune adevărul şi totul va fi bine.
Asta. Asta am iubit la tine.
O inocenţă atât de simplă.
Ea este Honor, aşa e ea, aşa va fi mereu.
Iubit? Ai spus "iubit."
- Iubesc. - E destul. Oricine e rănit de iubire
sau de adevăr nu se mai sperie de nimic.
Nu e atât de simplu,
Nu sunt atât de simplu.
E ceva ce nu ştii despre trecutul meu, Honor...
Şşşş. Nu acum.
Am dus filmul la Martha. Am văzut pozele.
- Honor... - De ce nu l-ai distrus?
Cred că în adâncul tău, nu crezi că
distorsionarea adevărului va fi vreodată corect.
S-a scurs timpul!
Când mama mea adormea duminica pe fotoliul ei,
tata se strecura în cameră şi îmi povestea despre
cum s-au cunoscut şi îi şoptea aşa: "Când vei fi bătrână şi căruntă
"şi când vei moţăi în faţa focului,
"să iei această carte, şi să citeşti pe îndelete,
"şi să visezi la privirea caldă pe care au avut-o ochii tăi cândva,
"şi la întunericul din spatele ei.
"Câţi dintre voi v-aţi iubit momentele de graţie,
"şi v-aţi iubit frumuseţea cu dragoste falsă şi adevărată,
"mai mult ca omul care a iubit sufletul pribeag din tine."
Uită-te la mine.
Luptă pentru viaţa ta, Joe.
Când ai ocazia.
Aşa că acuzatului îi este permis să aibă pe cineva lângă el...
cu care să vorbească, să ceară sfaturi, să examineze martorul,
un fel de prieten, să ştii
aşa că, ei bine, ăsta ar fi prietenul ofiţerului.
Ştiai asta?
Am făcut ce am făcut şi aş face-o iar.
Nu ai ce sfat să-mi dai.
Ştii că suni aproape că unul care vrea
să fie pedepsit pentru asta?
E foarte frumos că te-ai oferit să fi... cum i-ai spus?
Prietenul meu. Dar nu am nevoie de ajutorul tău...
Da, păi, n-ai de ales, din păcate,
pentru că mi-ai salvat viaţa.
Da, o viaţă pentru o viaţă.
Am fost mort, Joe. Eram mort pe strada aia.
Asta mi-au spus la spital.
Mai aveam câteva minute când ai venit după mine.
M-ai tras înapoi din abis.
Nu-mi imaginez de unde ai avut curajul şi puterea.
- Şi unde e lupta ta acum? - Trebuie să pledez vinovat.
Şi Honor?
Bine, te simţi vinovat?
Pentru că dacă nu te simţi vinovat, şi pledezi vinovat,
atunci te vei trezi în dimineaţa următoare condamnării,
te vei uita la pereţii celulei
ştiind că nu mai poţi face nimic cu viaţa ta şi că nimic
nu va corecta greşeala pe care ai făcut-o când n-ai fost corect cu tine.
Nu sunt sigur că vei supravieţui, Joe.
N-ai nicio apărare, nu?
De ce n-avem încredere că moralitatea e calea potrivită
să te aperi singur?
Şi ce s-ar întâmpla dacă ai spune nu?
Ce s-ar întâmpla dacă le spui că nu vrei să le furnizezi dovezile?
Atunci cariera mea s-ar sfârşi.
Înţeleg.
Nu poţi sta cu mine.
Nu e sigur.
Am văzut casa ta.
Familia ta...
am crezut că ai murit
Am vrut să mor.
Credeam că n-am să te mai văd niciodată...
Nu te mai părăsesc.
Isus Cristoase.
Scuze. Bună. Vroiam să...
Uşa era descuiată?
- Da. - Luminile erau aprinse?
Ce? Aşa cred.
Şi ventilatorul? Tu l-ai pornit?
Nu.
Sunt sigură...
Rufele.
N-am trimis nimic.
Să le las aici?
Lasă-le! Merci.
Ultima dată când am fost aici, l-am văzut pe Harvey Tilbrook.
M-a minţit.
- Despre ce? - Că se vede cu tine.
De ce ar face aşa ceva?
Nu ştiu.
Dar l-am văzut vorbind cu un bărbat în lobby-ul hotelului.
Cu cine?
N-ai de ce să-ţi faci griji. Acuzarea are tot ce-i trebuie.
Iau şi eu un pahar, tu păstrează sticla.
Invers, poate, D-le?
Am instanţă dimineaţă.
Şi, de ce sunteţi aici?
Dacă ai fi bun la o singură treabă...
... ca Sergent în Armată Britanică şi care s-ar rezuma la un singur lucru...?
Să-mi cunosc ofiţerii şi oamenii mai bine decât să cunosc ei înşişi.
- Căpitanul Martin? - E un om bun.
Maiorul Markham?
Nu trebuie să întrebaţi un sergent ce aveţi de făcut.
Luaţi loc.
Scoateţi şepcile.
Da, D-le Bishop.
Jur pe Dumnezeu că voi spune
adevărul, tot adevărul şi numai adevărul.
Cine a dat Căpitanului Martin ordinul să-l escorteze pe Kadir?
- Eu l-am dat. - Personal? Direct?
Da.
Aţi aflat ulterior dacă ordinul a fost îndeplinit?
Da.
Şi fusese?
A fost îndeplinit ordinul, Maior Markham?
Nu.
Ce aţi fi făcut?
Dacă aţi fi fost în locul Căpitanului Martin?
Dacă era copilul său ţinut ostatic,
condamnat la moarte, timpul se scurgea şi Dvs aveaţi o şansă să-l salvaţi,
ce-aţi fi făcut? Datoria?
Copilul lui?
Datoria.
Mulţumesc, D-le Maior.
Şi dacă era copilul Dvs?
Abraham era gata să-şi omoare propriul copil
întrucât Dumnezeu i-a cerut asta, dar Dvs, D-le?
Dacă Armata v-ar fi cerut asta, ar fi fost ceva corect?
Nu, n-ar fi fost. Îmi pare rău.
Totul este ipotetic.
Bine, dacă acest ofiţer, despre care toată lumea spune că e cel mai bun,
cel mai înţelept, ne spune că sunt circumstanţe în care
este corect să nesocoteşti un ordin, atunci demonstrează că această posibilitate există.
Începe să se nască o noţiune.
Nesocotirea unui ordin poate fi considerată corectă.
Nu sunt de acord. Legea şi moralitatea sunt unul şi acelaşi lucru.
- Da, poate în Germania nazistă! - Aici nu este Germania nazistă.
Sau la Amritsar.
Aţi fi împuşcat 600 oameni lipsiţi de apărare, femei şi copii
pentru că aşa ţi-a cerut Comandantul, Brigadier?
Întrebarea nu este una retorică, D-le.
Este impertinentă!
Dacă nesupunerea Comandantului meu are loc pe fond de conştiinţă,
atunci asta nu este o ofensă.
Aş... dori să spun ceva.
Când am dat ordinul Căpitanului Martin,
fiul meu era dispărut.
Credeam mai mult ca sigur că va muri.
Şi sfârşitul vieţii sale se simţea ca şi sfârşitul vieţii mele.
Fiecare decizie pe care am luat-o ca şi Comandant,
fiecare ordin dat a fost dat cu multă atenţie
pe care privilegiul de a-i comanda de aceşti bravi soldaţi o cere.
- D-le Maior.../ - Însă, când am dat acest ordin Căpitanului Martin...
... nu eram în toate facultăţile.
Eram nepotrivit să-mi comand oamenii. Îmi pare rău.
În declaraţie, aţi fost întrebat dacă aţi nesocotit un ordin? L-aţi nesocotit?
Da, moralitatea era singura alegere.
Da, un om cu moralitate.
Unde aţi fost în după-amiaza zilei de Crăciun?
Am avut treabă.
Ce fel de treabă?
O discuţie.
În Ziua de Crăciun?
- Da. - Cu cine trebuia să discutaţi?
- Un reporter. - Numele?
Martha Franklin.
La birou?
- Nu. - În alta loc din bază?
Într-un bar.
În Ziua de Crăciun?
Da.
Aţi spus soţiei Dvs că mergeţi să vă întâlniţi cu o femeie într-un bar?
- Nu chiar. - Păi, e da sau nu?
Nu chiar.
Va trebui să explicaţi acest răspuns pentru cei mai mulţi dintre noi
care cred că adevărul este o noţiune simplă.
Ceea ce este adevărul sau ce pare a fi, depinde întotdeauna
de cine se uită la el, nu credeţi?
Aţi spus soţiei unde mergeţi? Da sau nu.
Nu.
Când aţi văzut-o mai departe pe Martha Franklin?
A doua zi.
- A Doua zi de Crăciun? - Da.
Acelaşi bar?
- Nu. - Unde?
Hotelul Gordon.
În lobby?
- Nu. - În bar?
Am vrut să explic...
Nu, nu, unde ai mers pentru discuţie, Căpitane Martin?
În camera ei.
Eşti un om cu moralitate, Căpitane Martin?
S-a terminat, nu-i aşa? Mă duc la vale.
Honor.
Ce?
Vreau s-o audă cum vorbeşte despre tine.
N-o pun să treacă prin asta.
Asta de ea depinde.
E-n regulă.
Eu mă pot ascunde.
Dar cu un soldat britanic lângă mine, nu este posibil.
Trebuie să pleci.
Nu.
Dacă mă iubeşti, dacă vrei să fiu în siguranţă, trebuie să pleci.
Coca-Cola, te rog. Cu gheaţă, fără lămâie.
Tu decizi ce beau?
Eşti oaspete.
- Uneori uitaţi, cei ca tine. - Interviul trebuie să fie în engleză.
Engleza lui Kadir e mai bună decât araba mea.
Nu pui condiţii.
Dacă nu este în engleză, nu voi fi de acord.
Aşa că vezi, pun condiţii.
Aroganţă occidentală.
Nu. Regulile unui reporter.
Cum ştim că putem avea încredere în tine?
Nu ştiţi. Voi scrie ce doresc.
Nu, cum ştim că putem avea încredere în tine,
că nu aduci Armata Britanică cu tine?
Păi, nici asta nu ştii.
Doar că ar fi împotriva a tot
ceea ce cred, ca reporter.
Astea sunt doar vorbe.
Ce altceva mai avem?
A făcut ce trebuie dintr-un motiv anume.
Soţul meu e un om bun. Îl cunosc.
Vă mulţumesc.
De cât timp sunteţi însuraţi?
9 săptămâni.
Şi înainte să vă însuraţi, de cât timp îl cunoşteaţi?
Nu prea mult. Ne-am cunoscut de Valentine's Day.
- Foarte romantic. - Da.
Cât de mult ştiţi despre viaţa lui dinainte să fiţi cu el?
Numele Valerie Cotton va spune ceva?
Nu.
Serios? Nimic?
S-a înecat la o săptămână după ce i-a scris soţului Dvs.
Dumnezeule.
Scrisoare spunea, "Te iubesc.
"Îmi voi părăsi soţul şi copiii
"dacă promiţi că vei fi cu mine.
"Dacă nu-mi promiţi asta, nu mai pot trăi."
N-a primit niciodată un răspuns.
Chiar nu ştiţi despre asta, nu?
Data scrisorii? 2 februarie 1964.
1 an şi 12 zile înainte de Valentine's Day
când l-aţi cunoscut pe Joe Martin.
Era la dans?
Poftim?
L-aţi cunoscut la dans?
Da.
E un dansator bun?
Da.
Asta e tot ce spuneţi, nu?
Despre caracterul soţului Dvs? "E un dansator bun."
Mulţumesc, D-le Bishop,
Curtea se va reuni mâine dimineaţă la 10.
Martha?
Coca-Cola... gheaţă, fără lămâie.
- Începem? - Familia Yusrei.
- Tu ai fost? - Omorâm pe cei care ne trădează.
Nu poţi câştiga... militar.
Vezi tu, Anglia,
în adâncul ei, e foarte jenată pentru Imperiu.
Nu vrea să fie văzută că vorbeşte despre această jenă,
- dar se resimte. - Vorbeşti cu ei? - Da.
Dacă era adevărat, nu mi-ai fi spus.
Continuă.
De ce nu negociaţi?
De ce expui totul vorbind cu un jurnalist?
E foarte simplu... adevărata independenţă nu este oferită,
e câştigată.
Şi vrei să scriu despre discuţiile voastre secrete?
Poporul britanic trebuie să afle că le este ruşine.
Mă gândesc la Marea Britanie, cât mă gândesc şi la Aden.
Teroristul binevoitor.
Şi cu tine, D-nă Franklin...
Ce înseamnă asta? Mandela este un terorist?
Kenyatta? Nehru?
Şi oricum, Guvernul britanic, ei nu negociază cu teroriştii.
Şi cu siguranţă nu despre a le ceda puterea.
Mă foloseşti pentru a expune ipocrizia.
Absolut.
Cu cine te-ai întâlnit?
O foarte distinsă şi rară pasăre.
Ministrul Coloniilor.
Cum pot verifica asta?
Rufele sunt înapoi în sertar, ventilatorul e oprit,
lampa de pe birou e stinsă, iar pozele distruse.
M-ai spionat.
Nu noi.
Ce faci aici?
N-am timp de vorbit.
Trebuie să scriu un articol şi trebuie să fie acum.
Arăţi groaznic.
Joe are un trecut despre care nu ştiam.
Şi ai aflat?
În instanţă.
Barmanii sunt de rahat.
Toţi avem secrete, Honor.
Mai puţin tu.
Cred că dacă îmi spun ceva ce nu ştiam despre Joe,
mă vor îndepărta de el.
Greşesc. Îl iubesc şi nu-l cunosc,
dar astea două nu se exclud.
Corect?
Prima e cea care contează.
- Am crezut că ai murit. - De ce?
Păi, fără poze, totul depinde de tine.
Am de scris un articol. E cel mai important al carierei mele.
Atunci Joe va merge la închisoare.
Cum ai spus-o chiar tu?
Cel... mai mic pierde... întotdeauna.
Ce faci?
Clădirea Guvernului, Londra, vă rog.
Martha Franklin, Washington Post.
Îmi puteţi face legătura cu Ministrul Coloniilor?
Câteva întrebări.
Este... peste hotare?
E la Londra.
Mulţumesc.
Acesta este bărbatul care vorbea cu Tilbrook.
Oficial, nu este aici.
Ştii cum se spune la Sandhurst? (Academia Militară)
Dacă nu-ţi vezi faţa în pantofi, nu sunt bine făcuţi.
Şi tu o vezi?
D-le.
Ceva pentru tine.
D-le. Ce este?
Iertarea.
Şi maşinile germane?
- Ai venit devreme. - M-am gândit să-l duc pe George să înoate.
Înot!
- Colin Calvert. Ministrul. - Da, el este.
Cu el am vorbit la Hotelul Gordon.
Codul lui e Bufniţa.
Acolo, Bufniţa. Date, ore.
Ridicat la orele 12:55, adus la orele 13:30.
Coordonate 8-8-4-1-1-1.
Nu. Nu poate fi corect.
3 de 1?
Îmi amintesc asta. Acolo îl duceam pe Kadir.
Starfish.
Starfish şi Bufniţa.
Ministrul era aici să se întâlnească cu teroriştii.
Guvernul a vorbit cu omul
care trebuia să-l omoare pe George Markham.
Ştiu că ai vorbit cu Kadir.
Ştiu că distinsul Ministru este în Aden pentru nişte
discuţii secrete cu liderul organizaţiei teroriste
care a răpit un copilaş.
Ştiu că oamenii din Londra mint cu privire la locaţia sa.
Şi ştiu toate astea, pentru că există un jurnal militar care confirmă tot.
Şi mai ştiu cât de jenant ar fi
dacă aş publica tot.
Care ar fi titlurile?
Nu va fi niciun articol.
Renunţi la povestea ta.
D-le Bishop.
După o foarte amănunţită analiză, Coroana consideră că
nu există motive întemeiate pentru care justiţia
şi/sau interesul naţional să continue această urmărire penală.
Ce spune?
Spune că eşti liber.
Ridicaţi-vă.
Ce?
Sărut.
Bine...
am făcut tot ce-a depins de mine.
Ar mai fi un lucru.
Ba nu, două.
Ce?
Mă gândesc să plec din Armată. Nu cred că ne ajută cu ceva
să luptăm cu regulamentele mereu...
Îi ajută pe ei.
Ce?
Armata.
E bine pentru Armata Britanică să te aibă acolo.
Este ce faci în instanţă...
îl salvezi pe Joe Martin,
şi îi faci să se gândească bine de tot ce ar trebui să facă.
Au nevoie de tine.
Care era al doilea lucru?
Nu.
Ed.
Nimic.
Ce?
Te-aş părăsi.
Dacă te-ar face mai fericită...
... aş pleca.
Cum arăt?
Arăţi nasol, îngrozitor.
Mulţumesc, iubito.
Îmi place când îmi spui aşa.
Cum adică "nasol"?
- Nu! - Treci încoace!
Te-am prins!
Ne-au minţit.
Ne-au minţit tot timpul,
ca pe nişte proşti.
Dar tu ai făcut ce trebuia, Harry.
Şi ai făcut lumii un bine.
Du-te acolo, fă inspecţia.
Tony! Vino! Apune soarele.
- Repede! - Da, aşteaptă, Yusra!
Repede, vino!
Nu, nu. Yusra! Yusra! Nu, Yusra!
Nu, nu, nu, nu, nu, nu, Yusra!
Nu, Yusra, nu, rămâi cu mine! Rămâi cu mine!
Mă auzi?!
Nu, nu, nu.
Unde eşti?! Unde eşti?!
Arată-te!
Împuşcă-mă!
Haide, omoară-mă!
Omoară-mă! Împuşcă-mă!
Arată-te, laş împuţit!
Împuşcă-mă! Omoară-mă!
Împuşcă-mă!
Omoară-mă!
Împuşcă-mă!
Când te alături acestui regiment, juri să munceşti
şi să lupţi pentru Regină şi pentru ţară.
Dar asta nu înseamnă nimic, faţă de ce înţelegi că atunci
când stăm împreună, cum stăm astăzi, este mai mult ca sigur
că cel lângă care stai ar muri pentru tine,
şi că tu ai muri pentru el...
Şi asta e promisiunea pentru care trăim cu toţii.
Pluton, la stânga!
Liberi!
Întoarce-te, Armstrong.
corvin.predoiu (Subtitrări-noi.ro Team) FINAL DE SEZON