Blokiramo se. Nemamo daha. Ne možemo pričati.
To se dogodi kada ti um iz briljantnosti krene u pomračenje.
Neće nas biti dan, najviše dva.
Ako me bude trebala prije... - Harriet jedva čeka biti s bakom.
Mogao sam je uzeti sa sobom.
Možeš se pripremati koliko hoćeš. - Nećeš mi reći 'idi sine, ne trabunjaj'?
Ali taj osjećaj ti se odjednom može vratiti. - Ako se premišljaš,
možemo dovesti pacijenta tu. - Kažem ti, imamo...
Cura koja treba transplantaciju i donator su u istoj bolnici.
Ne možemo riskirati ako ih premještamo. -Znam, samo...
Kad ti dođe taj osjećaj, um ti se ugasi,
otvaraš usta ali riječi ne izlaze, dobro je što... -Reci ako nešto želiš.
Ništa.
Bit će sve dobro. - Događa se svima.
Gdje je Grey? Zašto je April tu?
Grey je zvala, Zola ima gripu. - Nisi mi mogla reći?
Znam da ti treba kirurg kao asistent, April može. - Ne mogu vjerovati.
Bog, Catherine. Imate sve potrebno? - Nego što.
Odlično.
Spreman?
Stavit ću je u auto. - Idi. Harriet i ja imamo planove.
Bez medicinskih časopisa, i nemoj joj davati da gleda operacije.
Daj mi moju curicu.
Bog, malena.
Bog, maleni.
Mogu vam uzeti torbu, dr. Grey? - Dr. Kepner. - Oprostite, pisalo je...
Nema veze. Dr. Grey je otela moja mama.
Divno. Zašto nikad nismo prije išli tvojim avionom?
Nije moj. - Piše ti ime vani.
Na krilu, velika slova. Avery. - Da, ali... - Tvoj avion.
Obiteljski. Nije moj. - Da.
I Catherinin je...
Ona je učinila zakladu Avery onime što je danas, ima pravo imati luksuza.
Stvarno? Možemo li ne pričati o mojoj majci?
Može šampanjca. - Nije pametno.
Idemo direktno u bolnicu. - Mineralna? - I meni, hvala.
Dolaze.
Dobrodošli, evo vam nalazi. - Dr. Avery.
Dr. Grey. - Dr. Kepner. - Tako je, znam njega,
jer je posvuda. - Da. - I donator i pacijent su tu.
Isti trenutak, dan, savršeno poklapanje, kao dobitak na lutriji.
Ako je smrt mozga dobitak, da. - Naravno, strašan gubitak.
Drago mi je što ćete pomoći. - Donatorova soba je nakon intenzivne.
Imate papire o pristanku donatora? - Prije toga ćete morati objasniti
g. Youngu da ne možete spasiti sina. - Nitko mu nije rekao?
Zna, ali teško prihvaća, razumijete.
Rekli ste da otac sve zna.
Nisam rekao da je prihvatio. - On misli da dolazimo spasiti malog,
a ne uzeti mu organe? - Mislio sam, bolje da mu kažete vi.
Dobro da ste tu. Corridan je rekao da ne može ništa učiniti,
i da će doći ljudi iz Seattlea. Divno, ima nade!
Koji je plan? Želite...
Testirati? Operacija? Ali koliko će trebati...
Dok se probudi? - G. Young... - Zovite me Eric.
Eric. - Danas mu je rođendan, znate?
Strašno se zabavljao na toj planini.
Samo još jednom, tata. Samo još jednom...
Eric, žao mi je, imamo loše vijesti. Vidjeli smo nalaze, nažalost...
Dr. Corridan je imao pravo. Ne možemo ništa učiniti.
Zašto ste onda tu?
Htjeli smo pričati o donaciji organa vašeg sina.
Ne. Vi ste tu...
Da mu pomognete. -Shvaćam da je teško... -Jeste li svjesni što me upravo pitate?
G. Young. - Znamo što tražimo.
Znamo da ga hoćete natrag, zagrliti ga...
Znam da je nevjerojatno pustiti da bilo koji njegov dio ode.
Vi ste jedini koji može odlučiti. Razumijemo ako ne želite.
Ako na kraju nećete, to je u redu, mi vas podržavamo.
U oba slučaja. Ono što ja znam...
Kad sam ja izgubio sina, tražio sam i najmanje značenje u njegovoj smrti.
Gdje potpisujem?
Carolineina soba je tu.
Njeni roditelji vas jedva čekaju upoznati.
Risa i Mary Hodges. - Drago nam je.
Zahvalni smo što ste došli.
Kćerka nam je bila kod puno liječnika, sami testovi, prolazila je kroz pakao,
obećavali su što nisu trebali. -Pusti da pozdrave. -Tumor mora nestati.
Ali treba svoje glasnice. Svoj glas. Ako transplantacija grla ne uspije,
ako je samo lažno obećanje. -Bojite se, shvaćam.
Počnimo ispočetka, ja sam kriv. Dr. Avery.
Dvije specijalizacije, plastičar i ORL. Također sam otac.
Došao sam pomoći vašoj kćeri. Ne obećajem što ne mogu održati.
Ne znam je li ovo ispravno. Laringektomija je izbor...
Rekli smo već, neće joj rezati glasnice. Dr. Avery, što ako operirate,
otvorite grlo, a transplant ne funkcionira?
Obavit ćemo trajnu traheostomiju. -Trajnu. Vidiš?
Želiš to riskirati? -Ne bi to radio da ne misli da može.
Zar ne? -Ovo joj je najbolja šansa da dobije i glas...
I život. -Mary, hajde.
U redu.
Zašto to činiš? Govoriš majkama da si otac da ih uvjeriš,
upotrebljavaš Samuela. - Moj život. Dogodilo se. - I moj, ali ne koristim...
Za što, pomoći nekome da odluči?
Pomoći majkama da nađu utjehu? April, ne sviđa li ti se, tvoj problem.
I nisam te ja zvao ovdje. Imamo cijelu noć za pripremu.
Morat ću negdje ići. Nađem te poslije. - Gdje?
U Montani smo. - Naći ćemo se.
April... -Sredila sam nalaze, kineska hrana dolazi.
Znam da nismo u dobrim odnosima, ali ako moramo operirati skupa...
Sam ću se pripremati. Zovem te sutra.
Liječnik te nije upozorio da smanjiš s crvenim mesom?
Sve u redu? Kuća časti nove ljude.
Uživajte.
Da? Ne, dr. Kepner.
Ne znam. U svojoj sobi?
Molim? -Postoji ozljeda na donatorovom grlu.
Ne možemo obaviti transplantaciju. -Nemojte to govoriti.
Nagovorili ste me! Rekli ste da je ispravan odabir. Sad, ako nema donora,
kako ćete izliječiti našu kćer? -Ne viči. -Sad je trenutak za vikanje.
Najbolji način je laringektomija, što znači... - Znamo.
Odrezat ćete glasnice, neće moći pričati. - Rekli smo da to nećemo.
Mislim da joj je to najbolja prilika.
A što misli dr. Avery?
Ne znam gdje si ni što radiš, zovi me!
Dovraga.
Gdje si bio? Svugdje tražim?
Corridan je zvala sto puta, zovem te, poruke. -Poslala si mi jednu poruku.
Ništa od organa ni operacije, ne? Nakon toga ništa novog, pa sam uzeo piće.
Baterija crkla. Ništa od pomoći.
Pijan si. -Ljuta si. -Da.
Izgubili smo donatora, CT pokazuje povećanje tumora,
mame su joj bijesne, a ti si pijan?
Jackson. -April, posla nije bilo i išao sam po pivu.
Četiri pive i malo viskija. -Što ti je?
Ništa. -Imamo pacijenta.
Računa na nas. -Ne, na mene. Nema organa, ništa ne možemo.
Ovo nisi ti. Ne opijaš se i ne odustaješ od pacijenata. -Ne odustajem!
Kako smo?
Desert? -Ide se otrijezniti doma. Ima posla, je li tako?
Zvat ćemo taksi. -Pješačit ću.
Hoćete nešto? -Ne, dobro sam.
Zaboravio je knjigu, orofaringealna kirurgija.
Rekonstrukcija dišnih puteva? -Transplantacija grla.
Trebalo je biti. -A laringektomija nije opcija, je li.
Bio sam kirurg, nekad davno.
Stvarno? I odustali ste zbog ovoga?
Nije toliko različito. Dolaze ljudi s problemima, ja im pomognem.
Kad odlaze bolje su nego kad dođu. Bolja satnica, nitko ne umire.
Koliko ja znam.
Dobrodošla, doktorice... - Kepner. April Kepner.
Robert Avery? -Avery? Molim?
Kao bolnica? -Jednom je bilo tako.
Recite ako što treba. -Da.
Nađimo način kako pomoći Caroline. -Koliko je sati? -Rano je.
Što? -Dobro si? -Da.
Požuri, obuci se. Idemo na posao.
Mrzim ovo, ne znam što drugo možemo osim laringektomije,
koju mrzim. -Imala bi više šanse da smo je premjestili kod nas.
Nije stabilna za put. -Ne sad, kažem, ne znam zašto smo uopće došli.
Ti znaš? -Zadnji put kad sam operirao tumor na grlu,
radili smo operaciju u više faza. Prvo traheotomiju,
pa presadak kože. -Nema ona vremena za to.
Znam. -Da smo krenuli jučer...
Opet ne bi bilo vremena. Hajde, shvatio sam te.
Bio sam pijan, kužim. Ne moraš sve kontrolirati.
Samo pokušavam naći rješenje usprkos tome što me nećeš ovdje.
A ipak si tu, jer ste ti i moja mama super frendice, pa te izabrala bez
da je mene pitala. -Bože! Bila sam joj prijateljica prije što smo ja i ti...
Poštujem je. Što je sagradila, što to znači. -Divno za tebe.
Tvoja mama kaže da je razlika među nama to što si ti rođen s novcem,
a ja sam ga naučila zarađivati. Zato smo nas dvije sličnije.
Tebi je ovo natjecanje? Tko je najsličniji i koga će više cijeniti? - Ne!
Nije to cilj. -Šuti. -Molim? Šališ se? -Tiho.
Trebat će joj krikotiroidomija. -Mora u salu. -Što je?
Zvali su nas, što je? -Otpustit će Caroline.
Molim? Nije stabilna. -Liječnici u Bayloru misle da je.
Koji liječnici? -Oni koje smo zvali.
Dr. Rapkin ima metodu koja će pomoći Caroline. -Kemoterapija
uz uklanjanje nakon dva tjedna. -Odbili smo. -Sve smo prošli.
Risa, dolazi trenutak kad morate čuti...
Mislite da vas ne slušam, sve vas?
Kćer mi nema glasa. Mi smo njen glas.
Nećemo je pustiti da umre jer smo prestali pitati druge.
Pitali ste, rekli ste ne.
Odlazimo. -Smiju je premjestiti ako žele.
Preopasno je! -Može se ugušiti vlastitim tumorom, može umrijeti.
Morate ispuniti obrazac da napušta bolnicu protiv liječničkog mišljenja.
Što imate? Zašto da ostanemo?
Sve smo isprobali.
Nema drugih opcija. Napravimo laringektomiju i preživjet će.
Jednostavno je.
Idemo u Baylor. To ona želi.
To svi želimo.
Popravit ćemo to. Imat će glasa.
Hoće reći... -Imam ideju. A rekao sam da držim obećanja, ne?
Obećajem vam. Imam ideju, vjerujem da će uspjeti.
Zvat ću dr. Rapkin kad budem mogao.
Uspjet će. Dajte meni i dr. Kepner vremena.
I ne mičite je. Molim vas.
Uzimamo avion sutra u tri. Imate vremena do tada.
Da čujem plan. -Nemam ga.
Molim? -Lagao sam. Ali ne mogu je premjestiti! -Jesi lud?
Mučiš jadnu curu! Obećao si nešto što ne možemo ispuniti,
znaš da ne možemo. -Naći ćemo način. -Gdje ćemo ga naći?
U kafiću? -Kad si mi mislio reći da si našao svog oca?
Tvog oca, Jackson. Davno izgubljenog tatu.
Poznatog bivšeg hipi-kirurga Averyja koji konobari u krčmi? Zato smo tu!
Došao sam pomoći pacijentu. -Ne laži mi.
Prije svega, ne možeš lagati Caroline i njenim majkama.
Tu smo zbog tvog ludog oca, a ta curica će umrijeti.
Noć, mala. -Lijepo spavaj. -Budi dobra baki. -Volimo te!
Zašto mi nisi rekao?
Dobro. Pusti.
'Sve u redu?' -Molim?
Bio sam tamo, gledao ga s druge strane sobe. Mislio sam...
Da će me na kraju prepoznati, nešto.
U mojim očima, bilo što.
Sve što sam dobio bilo je: 'Sve u redu?'
To je to. Nije me prepoznao, ništa.
Kao da sam...
Bilo tko. Nitko.
Pričaj s njim. -Htio sam.
Želio sam. Išao sam, sjedio sam, čekao...
Tolike stvari bih mu htio reći. Mislio sam na sav moj...
Reći mu kakav je gad bio što je napustio obitelj, svog... sina.
Da je podbacio kao Avery. Kao i ja.
Mogao je ispraviti grešku. Javiti se barem za rođendan,
diplomu... Biti prisutan, ma vraga.
To sam htio reći, eto samo to. Nakon toga...
On me pogledao ravno u oči...
I ne prepoznaje sina.
Pa učini nešto da te prepozna.
Glupost. -Nije.
Možeš ići. -Ne idem.
Nismo vjenčani, ionako te se ne tiče što pričam s njim. -Tiče me se.
imamo posla a nisi prisutan. I nećeš ni biti dok to ne riješiš.
Kad sve bude gotovo, vraćamo se na posao.
Vratili ste se. Oprostite, zatvoreni smo.
Imam mesnu štrucu otraga. Mogu vam nešto spremiti, ako...
Ja sam Jackson Avery.
Tvoj sin.
O, Bože.
Jackson. Sine.
O, Jackson! Dragi Bože!
Bože, uđi! Jackson! Oprosti, mozak mi je malo...
Znaš. Hoćeš sjesti?
Naravno da ne, dugo sjediš. Zašto nisi...
Ne krivim te, ali... Oprosti, ne znam što reći.
Tu ste zbog posla? Ti i prijateljica?
April, ne? Kirurginja?
Da. -I ti si kirurg.
Da, plastičar i ORL. -Naravno da jesi.
Dragi Bože. A mama?
I ona je tu?
Ovo je tvoje? -Daje mi krov nad glavom, vikendom igram golf,
daje hranu na stol, a kad smo kod toga... čekaj ovdje.
Moja mješavina. Radio sam s nekim ljudima...
Odlični ljudi, svidjeli bi ti se. Ne znam zašto sam to rekao.
Nemam pojma bi li ti se svidjeli. Mislili smo otvoriti poslić sa strane.
Ništa važno, samo... za turiste, tako nešto.
Imaš pravo. -Nevjerojatno, ha? Cikorija (radič).
Slušaj me. Trabunjam kao idiot.
Reci mi što. Bilo što, ne znam ništa.
Dođi. Evo.
Bože, lijepo je vidjeti te. Ma pogledaj se.
Pročelnik plastične kirurgije i član Odbora Grey-Sloan Memorial bolnice.
Razvijam novu proceduru,
presađivanje kože, za žrtve u vatri. -Ne mislim na...
Očito si divan. Pomoć tvoje majke, tvoje ime.
Siguran sam da si uspješan. Mislio sam, što radiš u životu.
Obitelj? Oženjen?
Djeca? Ono što te pitam...
Jesi li sretan?
Naravno. -Ne naravno.
Sretan sam.
A ti? -Iskreno, sretan sam.
Ali za mene, cijela ta priča oko imena Avery,
nisam uspio to pratiti. Ako tebi ide u prilog, super.
Za mene, sve te gala večere, rukovanja s poznatima...
Nije to bilo za mene.
Nije bilo za tebe? -Ali kad sam se pronašao...
Nisi me mogao maknuti od toga.
Od tvog kafića u Montani? -Noć kad sam ti upoznao majku...
Za vrijeme godišnje gala-večere Averyja.
Bio sam u smokingu od tisuću dolara, a ona je bila najljepša u sobi.
Sva sređena, s nekim uštogljenim tipom. A smijala se...
Predstavio sam joj se. Ignorirala me pola večeri u inat.
Ja sam se rodio i bio u tom svijetu, ali ona se rodila da bi bila tamo.
I onda si pobjegao. -Znaš svoju majku.
Njena očekivanja znaju zasmetati.
Zašto ne prestaješ pričati o njoj? -Oprosti.
Imaš pravo, tvoja je mama. -Naravno da jest.
A ja ne znam tko si ti. -Jackson...
Pusti. -Slušaj.
Kako je bilo? -Nemoj. -Jackson. -Ne pitaj.
Moramo nešto izmisliti za curu. Mora biti nešto, zar ne?
Hoćeš pričati o tome? O tvom tati?
Možda da probamo s onim u više faza, odrežemo dio tumora sad,
čekamo novog donatora... -Neće uspjeti. Trebalo bi još radijacija
što bi je učinilo lošim kandidatom. -Da.
Pričali smo. Puno je pričao.
Kako je teško biti Avery, o kirurgiji...
Privremeni stent! - Erozija i krvarenje.
K vragu. Bio je tako pristojan...
Što kažu istraživanja na životinjama?
Ja sam šutio. Ništa nisam rekao.
Bio je srdačan. Sretan.
Nisam ga zamišljao sretnog bez mene.
Puno je pričao, ali ništa o meni.
Ništa. O maminom smijehu,
smokingu, kavi. Osjećao sam se glupo.
Nisi. -Prošlo mi je kroz glavu da smo ovo vrijeme...
Nisam mu ni nedostajao. -Nije tako. -Jest, sad to znam.
Znam. Nije ni pomislio na mene.
Kako reći nekomu da je gad kad ti se smije u oči i nudi kavu od cikorije?
Bio sam nepomičan, srce mi je bilo u stomaku...
U grlu, kako god se kaže. -Srce u grlu.
Ne kaže se tako. -Nešto sa stomakom.
Ne, osjećaj je u stomaku, srce je u grlu.
Što? -Treba joj zalistak.
Razumiješ? Treba nešto... -U redu. -To je to.
Što? -Stomak.
U grlu. Upotrijebimo njen stomak za njeno grlo.
Nema doniranog organa. Glasnica nema. - Da.
Što ako napravimo nove?
Upotrijebimo njeno crijevo da napravimo novi zalistak.
Ima ileocekalni zalistak tu... Ne? Ili da joj uzmem slijepo crijevo...
I napraviti kanal. -Bila bi donator sama sebi. -Zapravo, stavit ćemo joj
stomak u vlastito grlo. -Tako ne ide izreka, ali misliš da će uspjeti?
Ne. Možda. Da. -Onda, što biraš?
Ne vjerujem. -Gledali smo rizike, ali pozitivne strane prevladavaju.
Roditelji su pristali, žele ovo. -Nikad to nije učinjeno.
Ako nešto pođe po zlu... -Tada dolazi do magije.
Nikad još nije učinjeno, dok mi to ne učinimo.
Naprimjer danas, ovdje. Ne želiš li biti dio magije, Steve?
Ne želiš li sudjelovati da od stomaka djevojci napravimo grlo?
Stvorimo povijest?
Na stolu? -Da. -Na stolu.
Ne znam hoću li imati dozvolu. -Ne treba.
Molim? -Moje je ime na bolnici. Službeno dajem dozvolu...
Stvoriti povijest. Zajedno.
Na stolu. - Tako je. -Bit će divno.
Dr. Kepner i ja ćemo paziti da vas obavijestimo što prije.
Dajem vam ljubav jer ste joj liječnik i vjerujem u vas.
Hvala. -Pobrinite se da ostane živa.
U redu?
Da smo u Seattleu, galerija gore bi bila puna, prijenos, svi bi gledali.
Ne mogu vjerovati da nitko neće ovo vidjeti.
Ja ću vidjeti.
Dr. Corridan, dođite s nama. -Sretno, liječnici.
Krećemo.
Skalpel.
Funkcionirat će, zar ne? -Uspjeli smo.
Nego što. -Mogao bih se onesvijestiti.
A ja se osjećam tako budna.
To je bilo... -Znam.
Ne brini se. Reći će nam kad se probudi.
Treba nam samo nekoliko sati.
Onda, idem spavati.
Kao mrtvaci. -Da.
Osim ako ne trebamo provjeriti pacijenta. -Ne, trebamo odmor.
U redu, trebamo se odmoriti, onda.
Naravno. Dobra odluka.
Što? -Mislim na naše prethodnike u ovom hotelu.
Što?
Znam da te poslala moja mama. Htjela je da imam pojačanje.
Vjerojatno je znala da ću ga htjeti vidjeti i da se neću nagovoriti sam.
Htjela je mene ovdje. Za svaki slučaj. -Tako tipično...
Za Catherine. -Htio sam reći da živcira, ali imaš pravo.
Jackson, znam kako izgleda dobar otac. Ja sam imala jednog, srećom.
Ti si dobar otac.
Pobrinuo si se za nas obje. Brinuo si se o njoj kad ja nisam mogla.
Od tada se nisi prestao brinuti o nama.
Bez obzira na sve što se dogodilo među nama, nisi nas napustio.
Za razliku od njega.
Došao si tu da mu kažeš nešto. Ne odlazi dok ne kažeš.
Sjedni,˛imam nešto za tebe. -Ne mogu, moram ići uskoro.
Mogu ti nešto pripremiti za put. -Došao sam te samo pozdraviti.
Dobro. Slušaj.
Drago mi je što si došao. Idući put, ako želiš... - Mislim...
Da neće biti idućeg puta.
U redu...
Slušaj. - Imam kćerku, Harriet.
Harriet.
Jackson. Divna stvar!
Ja sam djed! -Ne.
Nisi. Moja mama je baka.
Divna baka, a ti si dobar čovjek, ali nisi ni njegov djed.
Niti moj otac. Kad ti se rodi dijete, daješ obećanje.
A ja ne kršim obećanja. To je razlika tebe i mene.
Slušaj, Jacksone. -Budi dobro, Roberte.
Drago mi je da sam te upoznao. Bog.
Blokiramo se. Nedostaje nam zraka.
Ne uspijevamo govoriti.
Sve se događa s razlogom. -Sada duboko udahni.
Pomalo.
Samo pomalo.
Bog, mama.
Gubimo riječi jer su ulozi toliko visoki...
pa je tako visok i rizik od gubitka. -Pozdravi roditelje!
Evo moje male. Hvala, bako.
Sve u redu? -Da. -Divno! -Jackson kaže da ćete me prevesti.
Naravno. -Hvala. -Dođi tu, malena.
Divna curica!
Hvala! -Molim te, pa čemu služe bake?
Ne, mislio sam... -Što?
Što? -Samo, hvala ti, mama.
Na svemu. -Skamenjeni smo od straha da ćemo nešto krivo reći...
Spreman? -Idemo doma.
A zapravo jedina greška koju možemo učiniti...
je ne reći ništa. prijevod: jobbrecht (17.3.2017.)