_
Var ärlig. Du saknar honom.
Varje dag.
Så, du hittade på den här idén. Den frusna mannen.
Han åldras inte. Han förändras inte.
Du gillar inte förändring.
Jag är okej med förändring.
Snälla.
Du berättade om ditt hem.
Du har fortfarande hans röst på telefonsvararen.
Hans kläder i garderoben.
- Får jag inte sakna min make? - Dr Bird, sluta snacka skit.
Du har varit i min sits.
Om jag satt här och berättade att min make dog för 20 år sedan-
- och att jag inte hade rört något och inte bara det-
- utan att jag har fantiserat om att han inte är död.
Han är faktiskt frusen i någon slags kryokammare.
Han kommer tillbaka.
Men du förstår väl?
Att det är du som är frusen?
Berätta om din mor.
Hon dog medan hon fyllde på diskmaskinen. Den andra januari.
En torsdag. Jag var fem.
Vi var i det gula huset på Potsdamer Platz.
Detta var när pappa var stationerad i Tyskland.
Jag bar kortbyxor och en dinosaurietröja och jag lekte med lera på golvet.
Man kunde vira in det i tidningspapper-
-göra avtryck av serierna med mera.
Klockan var 09.15.
Det regnade, men det upphörde och solen kom fram.
Och jag pressade lera mot tidningen på golvet.
Ett svart och vitt linoleumgolv med zickzack-mönster.
Och köket värms upp av ångan från diskmaskinen.
Och hon gör klart tallrikarna och tar ut bestickskorgen.
Visste du att det kallas så? Bestickskorg?
Nej.
Hon tömmer diskmaskinen och sjunger med i låten på radion.
99 Luftballoons. Hon hade en fin röst.
Du har spenderat mycket tid i detta minnet.
Det förflutna.
Jag gillar att se mig själv som en tidsresenär.
Jag går tillbaka, tillbaka.
Men det enda jag kan göra är att se på.
Ni förstår hur ohälsosamt det är, denna anknytning mellan er.
Jag vet varför du skulle tycka det, men vi är...
- Samma person. I princip. - Ja, i princip.
- Sättet vi rör oss på och hur vi... - Nästan avslutar varandras meningar.
Jag vet att vi inte bokstavligen är samma, som delar kropp eller...
Det vore...
Vi är inte tokiga, vi bara...
- Gillar bara att vara tillsammans. - Eller inte, men...
Vem skadar det? Det är min...
Det är vad jag vill veta.
Jag känner av mycket fientlighet.
Sa du inte att du var den siste pojken i klassen att mogna?
Målbrottet, håret som växte in, där nere?
Det är ingen tävling. Vad en pojke går igenom.
Hans fysiska och känslomässiga tillväxt.
Det som spelar roll är var man hamnar.
Framstår jag som mindre av en man för dig nu?
Jag försöker bara få dig att inse sanningen. Den konstanta ilskan.
Du kanske känner dig isolerad av världen, men det är inte världen som isolerar dig.
Det är du.
Jag vet att du bara försöker hjälpa till.
Men det känns bara inte, av någon anledning, äkta.
Prata om det.
Jag vet inte. Det är...
Något som är fel.
Som en dröm, vet du? Men den är inte intressant.
Mer som en där man viker tvätt.
Eller äter.
Allt verkar normalt, men på något sätt vet man.
Okej.
Den gamla klockan på väggen säger att det är dags för din medicin-
-så vi fortsätter här imorgon.
Okej?
Sydney Barrett, sköterskestationen. Varning nummer ett.
Tjugonio, du har...
Stickprov. Ut med armarna.
Måste vi...?
Jag bara...
Du vet att jag inte står ut med att bli vidrörd. Det är en anteckning i...
Det är ju bara spott, va? Mänskligt spott?
Han kanske åt yoghurt. Som en krämig eller...?
Vad tar han? Klonazepam?
Ja, Klonazepam... Eller...
Vänta lite, yoghurt och Klonazepam.
Den gamla cocktailen.
Undrar du någonsin hur han var innan han kom hit?
Som, hade han ett bankkonto eller en flickvän?
- Han kanske älskade hundar. - Det gör alla.
Inte jag.
- Jag menar, vem var han innan detta? - Vem var du?
Vem var jag? Det fanns inget före.
Inte när sjukdomen sätter igång.
Det är lögnen, det elakaste skämtet.
Hur, på något sätt, med rätt dos, rätt terapi-
- stå på ett ben, rör vid näsan, vi kan gå tillbaka till vad?
Älska hundar?
Tjugo dollar på att det lossnar innan det når golvet.
- Det gör det aldrig. - Säg aldrig det.
Hej.
- De har paj till lunch. - Jag har en kontakt.
- Fiskpinnar, broccoli och paj. - Körsbär.
Paul känner en kille i kafeterian.
Är det så? Det vet jag att du älskar.
Lade ni märke till att det är en annorlunda dörr i södra hallen?
Annorlunda hur?
- Det är som en sovrumsdörr, från ett... - David.
Det är dags för din terapi.
Hur mår du?
Ganska bra. Jag har varit mycket klarare.
Jag känner verkligen att jag har funnit mig själv här.
En rytm, en fridfull känsla.
Jag läser mycket. Målar.
Och med Syd, så nära vi har blivit.
Jag börjar förstå mig på världen.
Bra.
Och problemen du talade om-
- känslan av frånskildhet, att vara annorlunda mot resten av världen?
Nu har jag ju någon. Ett förhållande och...
Jag känner att jag har kontroll här. Som, mina förväntningar.
Jag tar mig inte vatten över huvudet.
Men på samma gång, har jag så mycket mer än...
Oroar du dig för att du ska förlora det?
Det brukade jag, ofta.
Jag tänker på hägringen, hur denna klarhet...
...att det kanske bara...
...är ett symptom på att den andra sidan av sjukdomen sätter igång.
- Du talar om mani. - Ja.
Folk talar alltid om sidan med depression-
- men det är den andra sidan, den där känslan av osårbarhet...
...som är farlig.
Jag vill bara inte ställa till det.
Nu när jag har balans.
Sluta. Ingen paj för dig.
Vad? Varför?
- Här, ta min. - Nej.
Ät.
- Inte om du inte får äta. - Gör det. Det är bara paj.
- Det är kryp. Kryp, kryp. - Är du okej?
Jesus.
- Får du vara härinne? - Larva dig inte. Flytta dig.
- Vad? - Inget.
Jag bara...
Får du någonsin känslan av att något hänt förut?
Fast på ett annat sätt.
Som en déjà vu, fast annorlunda.
Är du lycklig här?
Se på oss: varför skulle jag inte vara lycklig?
Jag vet, men borde vi inte försöka bli friska, få komma ut.
Jag är inte bra på att vara ute.
Det är för mycket. För högljutt.
Det är livet. Så är livet.
Senaste gången jag provade på "livet"-
- slutade det med en sladd runt min hals, så...
Jag menar inte...
Jag vet att det inte blir lätt, men kom igen-
- du kan inte stanna här för evigt, ta piller fem gånger om dan.
För det första: jag tar nu bara två om dagen.
Och för det andra: kanske, vem vet?
De kanske ger oss ett eget rum. Vi kunde vara ihop.
Du vet? Enkelt, bara leva dag för dag.
Tills vad? Benskörhet?
Vill du verkligen bli gammal på ett mentalsjukhus?
- Dö här, omringad av...? - Vad? De andra utbölingarna?
Kanske det, vi kanske hör hemma här.
Lenny, dr Busker, hon säger att inte alla är redo för det riktiga livet-
-sättet som det maler ner en på.
Och jag som är så känslig.
Jag behöver rutinen, att få känna att jag har fötterna på jorden. Jag mår bra.
Jag kan inte stanna här.
Inte ens för mig?
Abilify.
Brintellix.
Klorpromazin.
Duloxetin.
Eskitalopram.
- Vilken vacker dag. - Flupentixol.
Det är en injiceringsbar medicin.
- Har ni någonsin sett en så blå himmel? - Det kan även vara en tablett.
Jag tillåter det. Geodon.
- Vi tränar våra hjärnor. - Jag ser det.
- Ledsen. Jag sov inget vidare. - Är det drömmen igen?
Jag är i ett rum som inte är ett rum-
-full av folk som jag inte kan se.
Och jag har en känsla av att vi redan är döda.
Vi vet bara inte om det.
- Klozapin. - Eller Effexor i stora doser.
Ja.
Jag drömde personligen om en mycket stor isbit.
Som... Jag hade kunnat döda för en lemonad.
- Ett iskallt glas... - Min var...
Vänta.
Minns du den gamla filmen "En världsomsegling under havet?"
- Melanie? - Vad?
- Vad drömmer du om? - Kärlek.
Har ni märkt av en dörr i hallen? Den är inte alltid där.
Var är den då? När den inte är där, menar jag.
- Exakt. - Vad?
Hur kan en dörr vara där men inte där på samma gång?
Alternativa dimensioner kanske.
Eller fysisk missplacering, med rötter i fyrdimensionell geometri.
Eller ännu enklare, objektet-
-förväxlar en hall med en annan.
- Jag inbillar mig inte det. - Det sa ingen.
Förväxlar är vad jag sa, som i att missta hallarna för varandra-
- och hur ett minne kan förväxlas med ett annat.
Nej. Detta är något annat.
Vänta lite. Jag måste gå på toaletten.
- Farbror, farbror. Det är jag. - Ledsen.
Du har ett riktigt grepp.
Jag är här bredvid, okej? Om du blir rädd, knacka bara på vägen.
Uppfattat.
Namaste.
Hej.
Jag är... Är detta...?
Drömmer jag? Jag såg en isbit.
Som en stor...
Kan du ta med mig dit?
Ja.
Kanske.
Kanske vad då?
Jag funderade på den där dörren-
-och att den bara är där ibland.
Och hur...
Jag sade inget, men jag hörde bankande, som om någon försökte komma ut.
Fast ingen annan...
Och sen tänkte jag, jag har känt såhär i veckor-
- att det här stället ibland inte känns verkligt.
I den här boken som jag läser om drömtillstånd och minnespalats-
- och den här tanken om att detta sjukhuset kanske-
- är en version av verkligheten och inte verkligheten självt.
- Vad? - Var bara försiktig.
- Vad menar du? - Inget.
Med din diagnos bara. Och sånt som du säger.
Jag vill inte att de ska ge dig starkare medicin.
Vad menar du?
Vad har inbillade dörrar med att inte vilja bli vidrörd att göra?
- Vad menar du med vidrörd? - Du vet, min grej.
Jag gillar inte att bli vidrörd. Det gör ont.
Tja.
Det är inte...
Du är väl här för att du har vanföreställningar?
- Ser saker som inte finns. - Nej. Det är du.
Jag? Nej, jag är manodepressiv. Ledsen, glad. Ledsen glad.
Mer sådan där. Minns du?
Alla berättelser, vaken i 72 timmar i sträck, det maniska alfabetiserandet-
-och sen knöt jag en knut.
Vad pratar du om? Du har schizofreni.
Jag har en antisocial personlighetsstörning.
- Schizo...? - Jag har inte...
Jag har inte galna tankar. Det är du som...
Jag vill inte... Varför säger du så?
Du har rätt. Jag... Jag måste ha blivit...
- David. - Jag är ledsen.
Du är mycket bättre. Och jag borde inte ha...
Det är som dr Busker säger, det är som-
-att man ska inte väcka en sömngångare.
Jag vill se till att du inte är det för när jag börjar förändras-
- när sorgen lättar och manin kommer in, känns det först bra.
Som att jag har mer energi. Jag känner mig positiv.
- David, jag är inte psykotisk. - Nej. Jag sa aldrig...
Älskling, snälla. Du är bättre än när du först...
De hade ju dig bunden. Minns du? Du hade utbrott och var våldsam.
Så, för mig, ta bara några djupa andetag.
Det är bara ett sjukhus. Alla dörrarna är sjukhusdörrar.
Jag är...
Jag måste gå.
Syd.
Syd, vänta.
Syd.
Jag dödade din vän.
- Vill du vara min flickvän? - Hej, snygging.
Jag är den magiska mannen.
- Sydney? - Hej.
Vad gör du här ute? Du ska vara på ditt rum.
Ledsen. Jag var bara på väg tillbaka från badrummet.
- Gillar du musik? - Musik?
Jag har haft stor framgång med musikterapi på sistone.
Patienter tycker att det är lugnande.
Jag gillar musik. Jag är bara, du vet.
- Det är läggdags och så. - Det är okej.
Var så god.
Sätt på dem.
Det är vackert.
Vad är det?
- Syrsor. - Syrsor?
Lyssna bara.
Cary?
När våren kommer måste fågelungarna lämna boet.
Såg du...? Är Cary där ute?
Vilka stora ögon du har, sa vargen.
Sluta. Jag måste hitta honom.
Ung.
- Inte för ung. - Se upp, jag bits.
Jag med.
Låt bli.
Har du någonsin ätit ett djur som fortfarande levde?
Det finns en lukt. En hetta.
Du är så varm.
Cary! Cary! Cary! Cary!
Du kan springa, min kära, men du kan inte gömma dig.
- Ingen vill ha dig här. - Vad?
Jag sa att du är oönskad.
- Jag har vänner. - De låtsas bara gilla dig.
Du vet att jag har rätt. Du har känt det i hela ditt liv.
Du är en utböling. Du är vidrig.
Vi adopterar dig för att vi måste, men innerst inne-
- är det allt vi kan göra för att inte kräkas när du är här.
Sluta.
Vad är det, min kära?
Ja, jag är här.
Jag har väntat.
Ja. Jag förstår.
Jag är på väg.
Jag förstår inte.
Varför talar du inte bara till mig?
Hej, David.
- Vår tid är inte förrän imorgon. - Jag vet. Jag bara...
- Har du sett Syd? - Sett henne? Nej.
Men det är en låst avdelning. Hon borde inte vara svår att hitta.
- Jag har letat överallt. - Sitt.
Snälla.
Jag börjar undra om hon verkligen är rätt tjej för dig.
Vad menar...? Vi är kära.
Vet du vad kärlek är? En kemikalie.
Elektroner i din hjärna som skickar signaler.
Känner du till Ophiocordyceps unilateralis?
Det är en svamp som infekterar myror. Den är verkligen otrolig.
Sporerna tar över deras centrala nervsystem-
- och tvingar dem att klättra till en hög plats-
- och sedan börjar svampen att växa-
- och spricker ut från deras huvuden, likt en gren.
Och de dör förstås.
Bara så att den kan spruta ut nya sporer-
-över djungeln och infektera fler myror.
När folk säger kärlek är det vad jag tänker på.
- Jag sa bara: "jag har inte sett henne"... - Säg mig, vad är poängen med kärlek?
All denna strävan, alla vänskaperna?
Vad är det för jävla poäng med bebisar?
- Menar du liv? - Ja, liv.
Vad är det för poäng med liv?
Ni bara springer runt och vad, försöker vara lyckliga?
- Tillfreds? - Säg du det.
Jag säger detta.
Det finns bara en varelse i rymdens stora mångfald som räknas.
Gud. Och varför räknas Gud?
Makt.
Det är poängen med vad du kallar liv.
Den enda poängen.
Makt.
Walter förstår.
David.
Visste du att jag kände din far?
- Min...? - Din riktiga far.
Han som gav bort dig.
Jag vet.
Vilket rövhål.
Uppförde sig alltid så heligt och gav sedan bort sin enda son.
Sluta. Sluta.
Han trodde att han kunde gömma dig från mig, men han hade fel.
Jag hittade dig. En sån rar liten bebis.
Och jag, ditt egna, livs levande-
-talande, svampangrepp.
Vad tror du han säger när han får reda på det?
Jag försöker hjälpa dig, grabben.
Du har så stor potential.
Mycket mera kraftfull än jag någonsin föreställde mig.
Jag tänkte bara förgifta dig och gå vidare-
- men sen tänkte jag, våra krafter tillsammans, det vore...
En cocktail!
Fan, vi borde väl ge Gud en utmaning, va?
Men sen var det den där skiten med kärlek.
Jag börjar tro att jag får göra det ensam.
Vet du vad som händer dig i detta scenario?
- Doktorn. - Snälla, Lenny.
Kom igen, vi har känt varandra sedan livmodern.
- Vad gjorde du med Syd? - Håll käften.
Jag försökte göra dig bekväm. Lät dig ha vänner, din kvinna.
Men det är bara så mycket arbete. Och ärligt talat?
Jag behöver bara din kropp. Och din hjärna?
Jag bryr mig inte ett skit om din hjärna.
Hjälp!
Vakna, din lilla sömntuta.
Sätt på dig kläder Skaka av din säng.
Lägg en till klabbe på brasan.
Jag har gjort frukost och kaffe.
Ser ut genom fönstret, vad ser jag.
En spricka i himlen Och en hand som sträcker sig ner.
Alla mardrömmarna kom idag.
De verkar vara här För att stanna