Bună seara, domnişoară.
Scumpo, o să fugim.
La naiba!
Mami n-a spus asta.
O să zboare.
E ziua noastră norocoasă.
Uite că vine.
Avem un centru de presiune scăzută aici,
urmată de un front de aer rece venind dinspre est.
Apoi, aici, în vest, avem un front de presiune ridicată
ce vine cu un front cald ce coboară
deasupra părţii de vest a ţării...
Mereu te-am urât că poţi să faci asta.
Şi eu te-am urât că poţi ieşi cu doi tipi în acelaşi timp.
Serios, Liv? La ce oră te-ai sculat?
Eşti bine?
Mătuşă Liv, o să-mi fac nişte vascinuri.
"Vaccinuri."
Hai, du-te şi îmbracă-te.
Bagă ceva mort în tine. Mort, auzi!
În sângele tău. E scârbos de-a dreptul.
Ella Jae, du-te şi îmbracă-te, te rog.
Da.
"Scârbos."
- Scârbos? - Ce cuvânt bun.
O sinucidere de la metroul din New York de aseară
a împiedicat circulaţia la ora de vârf de azi dimineaţă.
Risa Pears, o profesoară din New York şi mamă a unei fetiţe de 18 luni,
s-a aruncat în faţa trenului în timp ce se întorcea de la circ.
Cursa de metrou dintre...
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & corleone
FRINGE Sezonul 1, Episodul 17
Vreau permisiunea să mă duc la New York
ca să investighez un caz.
CE e?
O sinucidere la metrou.
Am citit în ziar.
Cum de e un caz ăsta?
Cred că femeia a fost omorâtă.
S-ar putea să fi fost circumstanţe extraordinare.
Ce fel de circumstanţe extraordinare?
Te ascult.
Doar atÃ¢t pot sÄƒ spun momentan, dle.
Dunham, te simţi bine?
În ultimele săptămâni, ai părut... distrasă, neliniştită.
N-am dormit prea bine.
N-aş cere asta dacă n-ar fi important.
Dunham, eşti o parte crucială a acestei operaţiuni.
Eşti foarte valoroasă pentru mine
Mulţumesc.
24 de ore.
Apoi te vreau înapoi la lucru, cu mintea limpede.
Mulţumesc.
Olivia, a fost un coşmar.
Mă simţeam de parcă eram acolo.
Nu, dormeai în patul tău.
Stai puţin.
Ai avut ameţeli, agent Dunham?
Mâncărimi, pierderea părului...
- Chiar şi unul sau două fire? - Nu.
Ai avut dureri la urinare sau ţi-a curs sânge?
Nu cred că ajuţi cu ceva.
- E asta... - Da, e detector Geiger.
Nici măcar un rad.
M-am gândit că te-ai teleportat la New York
în somn şi ai ucis-o.
N-ar fi fost minunat?
Dar chiar şi cea mai controlată transformare a materiei în energie
lasă în urmă radiaţie.
Prin urmare, nu eşti acolo, de fapt.
Super, mă bucur că am stabilit asta.
- Astral... - Astrid.
Proiecţie astrală.
O călătorie spirituală, cum s-ar zice.
Nu, n-ai fi avut suficientă formă pentru a interacţiona cu femeia.
Iar începem.
E ca şi cum ai asculta un disc stricat,
dar versurile se schimbă mereu.
A avut un coşmar.
Nu, simţeam mirosul platformei.
I-am văzut bebeluşul uitându-se la mine.
I-am văzut faţa înainte să o văd la ştiri.
Cum e posibil aşa ceva?
Cu opiu?
N-a fost un simplu vis.
Nu-i aşa?
New York să fie.
Mie îmi place New York-ul.
Am putea merge la un spectacol!
Pippin!
Nu...
Walter, tu rămâi aici.
Mă revanşez eu.
E Jackson Five, nu?
Categoric.
- A spus că ne întâlnim la ceas. - Uite-o.
Voi sunteţi?
Dunham, Bishop. FBI.
N-ar trebui să mănânci aşa ceva.
Îmi zici cu 30 de ani prea târziu.
Ne poţi arăta unde s-a întâmplat?
Da. Hai să mergem.
- Suntem în siguranţă? - Ce zici?
Dacă FBI-ul intră în casa mea,
primul lucru pe care îl întreb e dacă suntem în siguranţă.
Nu cred că suntem vreodată în siguranţă.
Suntem la fel de în siguranţă ca şi casele.
Ce poţi să ne spui despre sinuciderea asta?
La fel cum scria în ziare,
Risa Pears, 28 de ani, a hotărât să se arunce în faţa trenului.
Ce vă face să credeţi că a fost o sinucidere?
Camerele de supraveghere au înregistrat tot.
Aş vrea să văd şi eu caseta.
Se rezolvă.
Ce anume căutăm aici?
Fă-mi pe plac.
Un balon o să plutească pe tavan.
Unul roşu.
Soţul era plecat cu afaceri în Seattle.
Tocmai s-a întors.
Acum dă o declaraţie la secţie.
Nu se potriveşte profilului.
Era căsătorită, avea un copil...
Nu-ţi duci copilul la circ
pentru ca apoi să-i oferi un loc în primul rând
la sinuciderea ta.
Apoi mai e şi asta.
Da.
N-are nicio logică.
De-abia aştepta să se ducă la circ.
Şi e localnică.
Ne-am întâlnit în Chicago.
Mi-a repetat într-una că vrea s-o ducă pe Lucy la circ.
Cânta un cântec despre un elefant.
Eram fericiţi.
Nu s-ar fi sinucis.
Trebuie să mă credeţi.
Nu s-ar fi sinucis niciodată.
Caseta e pregătită.
Mulţumesc.
N-ar fi făcut-o.
Sunt sigur.
Mulţumesc.
Asta e copia digitală.
Discul original e la Dovezi.
Poţi da cu încetinitorul?
Porneşte de sus.
Îmi dai o copie?
Vezi, n-are nicio logică.
Îmi amintesc fapte de la locul crimei.
Îmi amintesc cum am împins-o.
Să ştii că ceea ce visezi nu e întotdeauna chiar aşa.
Poate că ai ucis-o pe femeia asta într-un mod mai puţin direct.
Nu, nu, nu.
Tocmai am privit-o sinucigându-se.
Poate că ai convins-o să sară folosindu-ţi mintea.
Ai vreun motiv să-i doreşti moartea?
E o rivală în dragoste, poate?
- Ce? - Nici măcar n-o cunoşteam.
- Atunci de ce-ai ucis-o? - Nu ştiu.
Încetaţi, amândoi.
N-a ucis nimeni pe nimeni.
Mă surprinzi, Peter.
Dunham e prietena ta.
Ai încredere în ea. Ea zice că a omorât-o pe fata aia.
Eşti dispus s-o crezi
doar atunci când spune ceea ce vrei tu să auzi?
Şi mama ta era la fel. Gândiţi-vă la întrebarea asta.
Care e cel mai vechi vis al omenirii?
- Pacea mondială? - Nici pe departe.
E un crez social impus de conştientizarea caracterului nostru muritor.
Trebuia să mergi pe "gust grozav, mai puţină cremă."
Care e cea mai mare dorinţă a celor slabi şi subjugaţi?
Al omului al cărui foc e furat
de un adversar al cărui singur avantaj
este norocul mărimii superioare?
Furăm foc?
Cred că suntem oameni ai peşterii în povestea asta.
A cărui femeie e furată cu brutalitate şi forţă?
Oameni ai peşterii misogini, se pare.
Simplu. Să omoare cu puterea gândului.
Să dorească moartea cuiva.
Să ucidă cu mintea.
Fii serios, e ridicol.
Ai dreptate, sunt sigur.
Asta, desigur, dacă nu cumva se va întâmpla din nou.
- De ce faci asta? - Ce?
Haide.
Crezi că e în regulă doar să flirtezi cu ea aşa?
Scumpo, te rog.
- Ce e, sunt prea în vârstă? - S-a întâmplat ceva?
- Nu mai sunt destul de sexy? - Vrei să te calmezi?
Ce-i cu tine?
- Nemernicule! - Calmează-te.
Nenorocitule! Nu mai suport felul cum te uiţi la ea!
Mincinosule!
Charlie. Charlie, eu sunt.
A avut loc o crimă.
- Am încercat să-l omor. - Declaraţiile martorilor spun
că şi-a înjunghiat soţul.
- Da, eram acolo. - Nu, erai la 450 km depărtare.
Într-un fel, îi omor pe oamenii ăştia în visele mele.
Bună. Agent Olivia Dunham.
- El e Peter Bishop. - Bună.
Ce ne puteţi spune, dr?
Leziunile sunt destul de grave.
Intestinele i-au fost franjurate.
Practic, i-a scos maţele.
O să moară.
De-asta şi are voie să stea aici.
Deci numele tău e Mouse?
E porecla din facultate.
Cred că din cauză că sunt tăcută.
Spune-ne ce-ţi aminteşti.
Eram la cină.
Joia ieşim de obicei.
Am vrut un restaurant italian.
Nu ştiu ce s-a întâmplat.
N-are nicio logică.
Billy mi-e fidel.
Deodată, am ştiut că o să mă părăsească.
Eram convinsă de asta.
Şi m-am speriat.
Eram furioasă.
Cum am putut să fac asta?
Poate că n-ai vrut să-i faci rău.
Poate că cineva te-a făcut să faci asta.
- Poate te-a obligat. - Agent Dunham?
N-ai simţit că mai era cineva în mintea ta şi care te-a făcut să-l înjunghii?
Am încercat să-mi omor soţul, nu?
- Cum mi se poate întâmpla aşa ceva? - Olivia!
- Doamne... - Bine...
Agent Dunham, trebuie să vorbim acum.
N-ai făcut-o tu.
Olivia, ce crezi că faci?
Eu am obligat-o, Peter.
Nu prea ai dormit.
Şi dacă am dreptate, ai luat pastile cu cofeină.
Ai uitat că n-am făcut şcoala pe bune?
Trebuie să te calmezi.
Nu mai gândeşti limpede şi nu mai ai nicio logică.
Peter...
Ce mi se întâmplă?
- Am închis. - FBI.
Super. Distracţie.
Ce poţi să-mi spui despre ce s-a întâmplat aici aseară?
N-am nicio noutate pentru tine, FBI.
Fă-mi pe plac.
Sigur. În toiul cinei, târfa se ridică şi-şi înjunghie soţul.
Târfă? Serios? Avem vreo problemă aici?
Problemă? Da, avem o problemă.
Lumea a dat buzna afară în toiul cinei.
N-a mai plătit nimeni.
Azi nu mi-a mai venit nimeni.
Da, şi mai sunt şi pe coperta ziarului The Post.
Cine stătea aici?
Nu suntem la Palm aici.
Nu ţine evidenţa locurilor.
Cine era?
Eram acolo? Eu am fost?
- Agent Dunham. - Era un tip.
Mai vine aici din când în când.
E blond şi are o cicatrice pe faţă.
Ştiu cine e.
Ce naiba ai?
Crezi că poţi face orice vrei?
Ce, eşti nebună? Vă dau în judecată.
Olivia, opreşte-te. Ce-ai?
L-am mai văzut pe bărbatul pe care l-a descris.
Poftim? Unde?
Ciudat cuvânt.
Deci n-are nicio legătură cu scufundarea sub apă?
Nu. "Subni" vine de la subiect neidentificat.
De fapt, ar trebui să însemne mai mult a merge deasupra apei.
Şi, totuşi, nu.
Şi sper să-l găsim.
Pe cine căutăm?
Cred că e după asta.
Remarcabil. Asta e total nouă.
Ce?
Vorbeşti despre cafea.
Da. Ce e?
- Scorţişoară? - Da.
E chiar bună. Excelentă, chiar.
Acolo.
E blond şi are o cicatrice.
Şi a fost la ambele scene ale crimelor.
Deci el e legătura noastră.
Interesant.
Nu, nu cafea.
Deşi mă întrebam dacă nu...
Walter? Te rog.
Zici că a stat la masa unde ai visat tu că stai
şi a fost pe platforma pe care ai visat că stai.
Şi în vise, ai văzut corect multe dintre detalii.
- Am dreptate? - Da.
Dar nu l-ai văzut şi pe el în visele tale.
Nu.
Asta poate pentru că erai el.
După cum am spus, visele nu sunt ceea ce par.
Dacă nu te visai pe tine,
ci pe el...
Domnul neidentificat?
Deci el le face chestia asta şi nu eu?
E o explicaţie posibilă.
De ce l-aş visa pe el?
Cine e?
Baza de date a forţelor armate ale statului e online.
Sistemele Interpolului şi sistemului de sănătate sunt online.
Putem face o comparaţie parţială a imaginii din restaurant
cu cea din staţia de metrou.
Rulez softul de recunoaştere facială.
Dlor agenţi.
Ce se petrece aici?
Domnule...
Un subiect neidentificat care ar putea ucide cu gândurile
în timp ce Olivia se uit în vis.
Apropo, nu cred că merge aparatul ăsta.
- Agent Dunham. - Am găsit ceva.
Numele suspectului e Nick Lane.
Ultima adresă e la spitalul de nebuni St. Jude.
Eu nu mă duc acolo.
Am un proces cu manager de restaurant din New York.
A avut loc şi o alocare neautorizată de agenţi şi resurse ale agenţiei.
Baze de date ale statului au fost accesate în scopuri personale.
Ce se întâmplă?
Cineva mi-a intrat în vise.
Ori mă face să omor oameni,
ori a omorât oameni şi m-a obligat să mă uit.
Ştii cum sună asta...
Chestiile pe care le vedem noi zilnic,
chestiile pe care le investigăm...
... mi se întâmplă mie.
Dunham, înţelegi cât suntem de stricţi aici?
Tu?
Dacă Sanford Harris n-ar fi în washington...
Ştiu.
Oficial, nu poţi investiga un caz în care tu eşti subiectul.
Îmi pare rău.
Dunham, de ce n-ai venit la mine?
Aşa ar fi trebuit.
Dar n-am vrut să par nebună.
Aşa că poate...
Poate ar fi mai bine să-mi iau câteva zile liber...
Câteva zile doar... ca să rezolv problema asta.
Poate iau un concediu scurt.
Trebuie să fac asta.
Agent Francis, s-a schimbat situaţia.
Deschid un nou caz. Numele subiectului e Nick Lane.
Agent Dunham se va ocupa de caz.
Te rog s-o ajuţi în orice fel are ea nevoie.
Mulţumesc.
Dunham...
Ai grijă de tine.
O să am.
N-am mai fost la un spital de nebuni, până anul ăsta.
Învaţă să-ţi placă noi lucruri.
Poate nu m-am gândit destul la situaţia prin care a trecut Walter.
Am vazut totul numai din perspectiva mea.
Faptul că e nebun are legătură cu ceva ce ne-a făcut nouă.
Mamei şi mie.
N-a fost ceva ce i s-a-ntâmplat.
Erai tânăr.
Nu mai sunt.
Trebuie să fie groaznic să nu te poţi încrede în mintea ta.
Da.
Voi doi sunteţi agenţii federali?
Da. Agent Olivia Dunham.
El e Peter Bishop.
Eu sunt dr Miller. Veniţi cu mine.
Mi-l amintesc foarte bine pe Nick.
Era deja pacient
când am venit eu aici, adică acum vreo cinci ani.
Avea o poliţă de asigurare foarte variată.
Destul de veche. N-am mai văzut alta la fel.
- De care era? - De la armată.
Cam acum patru luni, a venit un avocat
cu o hârtie în care scria că Nick a moştenit o sumă mare de bani.
S-au mai întâlnit de două ori şi, după aia, Nick s-a externat.
Era aici de bunăvoie.
Nick era o persoană interesantă.
Avea o strălucire.
Era inteligent.
Da, foarte, dar nu la asta mă refeream.
Avea o strălucire emoţională.
Dacă era fericit, lumina o cameră.
Când era trist, era ca o gaură neagră, te trăgea şi pe tine în ea.
Hiper-emotiv se numeşte în termeni medicali.
Concret, afecţiunea lui era infecţioasă.
- Era periculos? - Nu.
Nu, tindea către automulţumire.
Către sinucidere.
Cu toate că suferea de psihoze când iluziile lui erau în floare.
Ce fel de iluzii?
Cele tipic paranoice.
Nick era convins că a fost recrutat când era copil
pentru o serie de experimente strict-secrete.
Că era pregătit pentru a fi soldat
în războiul împotriva locuitorilor unui univers paralel.
"Un război se arată.
Nu-i un război al urii şi al mâniei,
ci o bătălie pentru supravieţuire.
Mulţi luptători ai inevitabilei confruntări se află acum printre noi.
Dar înainte să poată fi consideraţi soldaţi,
trebuie priviţi ca recruţi."
E totul aici.
Putea memora ZFT-ul.
Dar e manifestul unei grupări teroriste din Germania.
Da, ZFT... se traduce ca "Distrugerea prin progresul tehnologiei".
- E declaraţia misiunii lor. - Da, asta ziceam şi eu.
Ai spus că Nick Lane a stat la nebuni de mulţi ani, nu?
Datele duc până la jumătatea anilor '90.
Deci, e recrutat de ZFT de atunci, cel puţin.
Deci când l-au recrutat?
Câţi ani are?
Ce?
În ce an s-a născut Nick Lane?
1979.
Unde?
Jacksonville, Florida.
Nu eşti şi tu din Jacksonville?
Trebuie să vorbim cu tatăl tău.
De ce? Ce crezi că ştii?
Trebuie să vorbim imediat cu el.
Unde arde?
Mereu mi-a plăcut expresia asta, lucru curios,
din moment ce asistenta mea de laborator a murit într-un incendiu.
Ce-mi poţi spune despre cortexiphan?
Asta-mi trezeşte amintiri.
Îmi amintesc cum am luat peyote...
Walter!
Cortexiphanul era un medicament experimental.
William a elaborat o teorie că ar putea intensifica anumite abilităţi
la copiii predispuşi.
Lasă-mă să ghicesc... aţi experimentat pe oameni.
Nu, nu, eu nu.
William.
Ne-am certat pe tema asta.
Ce abilităţi?
A funcţionat asupra percepţiei.
Carlos Castaneda, Aldous Huxley,
Werner Heisenberg,
toţi concentraţi pe un singur adevăr elementar.
Percepţia e cheia transformării.
Realitatea e subiectivă şi maleabilă.
Dacă poţi visa o lume mai bună, atunci poţi face o lume mai bună.
Sau, poate, să călătoreşti între lumi.
Ce-ai spus?
Deci, dacă Nick Lane a fost tratat cu cortexiphan
ar putea schimba realitatea cu gândurile sale.
Ar putea face pe cineva să facă ceva doar gândindu-se la asta.
Nu gândurile lui.
Vezi lumea în funcţie de starea în care eşti.
Spui că cortexiphanul a funcţionat la nivelul sentimentelor.
Pe scurt, da.
Dacă Nick Lane...
... nu afecta oamenii cu gândurile lui?
Dacă-i afecta cu sentimentele?
Psihiatrul a spus că avea tendinţe sinucigaşe, nu?
Au spus că stările lui de spirit erau contagioase.
Dacă era pe peron pentru că se gândea să se sinucidă?
Dumne...
Cei de la restaurant erau toţi cupluri fericite.
Îi declanşează propria frică de abandon...
Şi femeia aia i-a interceptat starea.
De dragul discuţiei, să spunem
că sentimentele lui Nick sunt contagioase, că sunt ca un virus.
Poate face asta fără să vrea.
Dar tot nu se explică cum de-l visezi.
Dacă William respecta procedurile...
Vedeţi voi, de multe ori, când experimentam pe copii...
Ne putem opri ca să analizăm propoziţia asta?
Îi cuplam.
Ca sistemul prieteniei din tabăra de vară.
Uite ce zice!
Compară experimentele pe oameni cu tabăra de vară!
Cuplarea asta i-a împiedicat să se sperie sau să se simtă izolaţi.
Câteodată, se putea forma o legătură puternică.
O legătură...
Care ar putea fi amplificată foarte mult de un medicament cum e cortexiphanul.
Opriţi-vă!
Mă-nspăimântaţi.
Olivia n-a luat niciodată cortexiphan.
E adevărat, agent Dunham?
S-ar putea să fi luat.
Ce?
Sunt veşti bune.
Cum de sunt veşti bune, Walter?
Înseamnă că poate ştiu cum să-l găsesc pe acest Nick Lane.
E excitat sexual.
Excitarea lui a infectat dansatoarea.
Şi ea e excitată.
Pleacă împreună de la club.
Ai înnebunit, Ginger?
N-ai terminat munca!
Ce se-ntâmplă?
Stimulez prin hipnoză starea REM
ca să-i amplific conexiunea psihică cu Nick Lane.
Îi reglăm antena.
Olivia poate simţi ce simte Nick Lane.
Poate vedea ce vede el.
Ce se-ntâmplă? Îi face rău?
Ce e?
Înţeleg.
Simte vină.
Ruşine.
Se simte murdar.
Se urăşte.
Îşi doreşte să fi fost mort.
Infectează dansatoarea.
Ea recepţionează.
Sentimentele lui se transferă la ea.
Cât de mult se urăşte...
Fata... O infectează.
E moartă. Am omorât-o.
Ba nu, n-ai făcut-o.
Trebuie să rămâi sub hipnoză.
Agent Dunham, trebuie să încerci să rămâi sub hipnoză.
- Trebuie să rămână sub hipnoză. - Ce se-ntâmplă?
Tocmai a omorât pe cineva? A omorât-o pe dansatoare?
Astea sunt vise.
Băiatul ăsta e un empat opus.
Sentimentele lui omoară oameni.
Simplu spus, mintea agentului Dunham
recunoaşte efectele sentimentelor lui asupra victimelor
şi le transpune în imagini
pe care le poate recunoaşte mintea ei în vis.
Simplificat.
Peter...
Ajut-o!
Ajut-o să se calmeze. Haide, fiule.
Agent Dunham...
Unde te afli?
Unde te afli? Ce vezi?
Ce vezi?
Agent Dunham...
Unde te afli?
Ştiu unde locuieşte.
- Liber! - Liber!
Vino încoace!
Cred că trebuie să vezi asta.
Atacul Tory.
Cineva a fost ocupat.
Uită-te la datele de pe ziarele astea.
Adună chestiile astea de ani de zile.
Mereu mi-am dorit o capră cu două capete.
Ce ziar e ăsta? Îmi pot face abonament?
De ce acum?
I s-a administrat cortexiphan acum 20 de ani, nu?
De ce se-ntâmplă asta tocmai acum?
Avocatul apare la spitalul de nebuni
cu o moştenire magică şi, dintr-o dată,
Nick Lane devine o bombă atomică emoţională?
Mi se pare prea mare coincidenţa.
Ce vrei să zici?
Crezi c-a fost "activat"?
"Ce-a fost scris se va-ntâmpla."
Ce?
E scris pe perete.
Am primit un apel de la un paznic din centru.
L-a identificat pe Nick Lane când intra într-o clădire.
Nu e singur.
Nick Lane s-ar putea transforma într-o epidemie ambulantă.
Cu cât sentimentele lui se intensifică, cu atât devin mai contagioase.
Super.
De ce "mai supărat" nu înseamnă "mai puţin periculos"?
Ce facem dacă-l găsim?
N-o să ne infecteze şi pe noi dacă ne apropiem prea mult?
Ba da.
Dar poate agentul Dunham nu va fi infectată.
De ce?
Şi tu ai luat cortexiphan.
Ţi-ar putea oferi ceva imunitate împotriva abilităţilor lui Nick.
De ce am impresia că nu ne spui tot?
Pentru că nu ştiu tot.
Dle poliţist, suntem de la FBI.
Agent, nu vrei să urci acolo.
Am trimis deja un om sus şi e şi el pe margine.
Nu ştim ce naiba se-ntâmplă acolo.
- O să fie în regulă. - Olivia...
O să fiu bine.
Nick?
Nick Lane?
Olive.
M-ai auzit.
Ai venit.
Mereu ai fost cea puternică.
De câte ori mă speriam, tu mă făceai să mă simt mai bine.
Îţi aduci aminte, Olive?
Îmi pare rău, nu-mi aduc aminte.
Nu-i nimic.
Cred c-au vrut să uităm.
Dar eu n-am putut.
Am făcut ce ne-au spus. Am aşteptat, Olive.
Soldatul ce va veni e atât firesc, cât şi nefiresc.
Am aşteptat să fiu chemat.
M-am menţinut în formă, concentrat, sunt pregătit.
Am purtat negru şi gri.
M-am integrat.
Dar chemarea n-a mai venit.
N-a venit deloc.
Apoi a venit la spital omul cu ochelari.
A spus toate cuvintele vechi.
A spus că vin.
Avea nevoie de războinici.
A spus "ce-a fost scris se va-ntâmpla."
A spus că ştie cum să mă trezească.
Nu trebuia să-l fi ascultat.
Câteodată, ceea ce trezim nu mai poate fi adormit.
Nick, nu trebuie să faci asta.
Vreau să nu mai rănesc oameni!
Ia-l!
Împuşcă-mă!
Te rog, Olive!
Nu mă mai pot opune mult.
Ascultă-mă! Calmează-te...
Poate...
Sper că agentul Dunham a vrut să facă asta.
Împuşcă-mă...
Sau sar şi ei sar odată cu mine.
Împuşcă-mă, Olive!
Trebuie să mor sau voi continua să fac rău oamenilor.
Te rog.
N-am fost meniţi pentru asta.
Nu mă face să-i iau pe toţi cu mine.
Te rog.
Îmi pare rău.
Olive...
Îţi vei dori s-o fi făcut.
Îţi vei dori să mă fi omorât.
Părinţii lui Nick au murit acum câţiva ani într-un accident rutier.
Se pare că identitatea avocatului a fost falsă.
Le-am cerut din nou informaţii celor de la Massive Dynamic cu privire la cortexiphan.
Dar Nina Sharp spune că numele participanţilor
au fost şterse din dosare.
Şi tu tot nu-ţi aminteşti de teste, c-ai fost tratată cu medicamentul ăsta?
- Nu. - Dar el îşi aminteşte.
- Da. - De ce crezi că-şi aminteşte?
Nu ştiu.
I-ai salvat viaţa.
E menţinut în comă indusă de medicamente.
Pentru ce perioadă?
Nedeterminată.
A spus că, uneori, ceea ce trezim
nu mai poate fi adormit.
Mă-ntreb dacă avea dreptate.
Te simţi bine, Dunham?
Da.
Mătuşă Liv, ce-au pus în mine nu mai e mort.
A înviat.
Se poate întâmpla cu adevărat?
Sunt doar coşmaruri, scumpo.
Sunt doar coşmaruri.
Haide.
Te faci aşa de mare.
O să te pun înapoi în pat.
Încalc o grămadă de reguli ca să fac asta.
- Ăsta e dosarul lui Nick Lane. - Ştiu.
Rămân datoare, Charlie. Mulţumesc.
Bine.
E incidentul sub control?
Da, dr Bell.
- Cât de rău e? - Rău.
- Au fost victime? - Încă nu sunt sigură.
- N-o putem găsi pe Brenner. - E teafără?
E bine.
Ştim ce l-a provocat?
Evident, era supărată pe tine.
E în regulă. E totul bine acum.
Nu-i nimeni supărat pe tine.
N-ai făcut nimic rău.
Suntem toţi teferi, Olive.
Totul o să fie bine.
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & corleone
Sincronizare DVDRip: kuniva