Це знадвору.
- Це Лорд-Командувач!
ЗРАДНИК
Поможіть мені занести його всередину.
Це зробив Торн.
Скільком братчикам, гадаєш, можна довіряти?
Довіряти?
Тим, що в цій кімнаті.
Вовк знає тебе?
Нам потрібна всяка підмога.
Мелісандра: Сер Давос,
Мелісандра: Я бачила його в полум'ї,
він бився під Вінтерфеллом.
Не мені казати за полум'я,
та він одійшов.
Він був наш Командувач.
Ніколи не мав би ним бути!
- Ви всі знаєте, чого ми тут
Джон Сноу мертвий.
Хто його вбив?
- Я.
І Бовен Марш і Отелл Ярвик
й інші старшини у замку.
- Вбивці! - Зрадники!
- Ваша правда!
Ми вчинили зраду, всі ми.
Джон Сноу був моїм Лордом-Командувачем.
Я не мав до нього ласки.
То не була таємниця.
Але я ніколи не порушив його наказу.
Вірність – це основа,
на якій стоїть Варта Ночі.
А Варта для мене означає все.
Я віддав своє життя,
ми всі віддали свої життя Варті.
Джон Сноу збирався знищити Варту Ночі.
Він пустив здичілих через нашу браму,
чого не робив ще жоден Лорд-Командувач.
Він дав їм ті-таки землі, що на них вони грабували,
Ґвалтували та вбивали.
Лорд-Командувач Сноу чинив, як вважав було правильно,
не маю в тому сумніву.
І те, що він вважав правильним, стало б кінцем для нас.
Він прирік нас на страшний вибір.
І ми зробили його.
Давос: Він побачить, що ми не прийшли.
Торн уже б оголосив усе офіційно.
Чорний замок – його.
Мені байдуже, хто сидить на високому стільці.
Джон був мій друг.
А ті мудила його забили.–
Віддячмо тепер їм.
Числа не на нашу користь.
- Маємо страхововка. - Цього не досить.
Я не знав Лорда-Командувача довго,
та переконаний, що він не хотів би, щоб його приятелі гинули ні за що.
Якщо плануєте побачити завтра, ви обрали не ту кімнату.
Ми всі помремо сьогодні.
І пропоную постаратися вже забрати Торна із собою.
Треба битися, та не обов'язково вмирати.
- Якщо буде підмога. - Хто ж допоможе нам?
Ви не єдині, що завдячуєте життям Джонові Сноу.
Замкніть двері.
Не впускайте нікого.
Я повернуся якомога скоріше.
Рамзі: Їй було лише, коли ми вперше зустрілися.
Псярева дочка.
Вона пахла собаками.
Я був не старший, але всі вже лякалися мене.
Ти так точно.
А Міранда, ні.
Що я міг заподіяти, чого не змогли б собаки?
Вона була безстрашна.
Не було нічого, чого б не зробила.
Я відплачу за твій біль сторицею.
Шкода, що ти не зможеш побачити.
Мейстер: Викопати для неї могилу, мілорде?
Чи хай краще зберуть багаття?
Ховати, спалювати?
Це добре м'ясо.
Згодуйте псам.
Руз: Твоє командування кіннотою вразило.
Завдяки цьому, лжекороль Станніс Баратеон мертвий.
Не відаєш, хто завдав смертельного удару?
- Ні. - Шкода.
Я б його винагородив.
Одначе, велика звитяга.
Почуваєшся звитяжцем?
Я повстав проти Корони,
погодивши твій шлюб із Сансою Старк.
Чи ти думаєш, що палити підводи серед ночі
та кошення стомлених і чисельно переважених вояк Баратеона
це те саме, що зіткнутися з муштрованим військом Ланністерів?
Ні.
Розплати прийде.
Зустріти її матиме Північ.
Ціла Північ.
Вони не стануть за нами без Санси Старк.
Ми більше не маємо Санси Старк.
Ти грав у свої ігри з нею,
ти грав у свої ігри зі спадкоємцем Залізних островів, і вони обоє втекли.
Я вирядив загін навздогін і кілька своїх найкращих псів.
Вони не втечуть далеко.
Радий це чути.
Без Санси, ти не зможеш породити спадкоємця.
А без спадкоємця, ну...
сподіваймося, що мейстри мають рацію
і леді Волда носить хлоп'я.
Не можна спинятися.
Треба перебрести тут.
- Не можу. - Тільки там ми відірвемося від псів.
Надто холодно. Не можу. Я не дійду. Я помру.
Я бачив, що його пси роблять з людиною.
Краще вже так.
Отут. Ходім.
Сансо.
Скажи їм заспокоїтися!
Лишайся тут. Я відведу їх геть.
Ні, я не дам собі ради без тебе.
Даси.
Іди на північ, тільки на північ.
Джон – командувач у Чорному замку.
Він допоможе тобі.
Бачиш когось, га?
- Онде вони! - Взяти!
Де є леді Болтон?
- Мертва. - Брешеш.
Теон: Зламала ногу, стрибнувши з муру.
Я полишив її вмирати в снігу.
Знайшли слід! Вперед!
Вйо!
Спокійно. Стояти.
Стояти.
Цікаво, що відітне тобі Рамзі цього разу.
Вершник! Хто то?
- То клята жінка!
Ні! Благаю!
Леді Сансо, я знову пропоную свої послуги.
Я служитиму щитом і порадою
і віддам життя за вас, як стане потреба.
Присягаюся Старими богами і новими.
А я клянуся...
що ти завжди будеш мати місце при моїм вогні
і...
М'ясо й мед при моїм столі.
...м'ясо й мед при моїм столі.
І я обіцяю ніколи не просити чогось,
що б заплямувало твою честь.
Присягаюся Старими богами і новими..
Устань.
Покоївка: Ваша Милосте, перепрошую, що турбую вас.
У гавані причалив корабель із Дорна.
Мирселла.
Чи ти пам'ятаєш перший раз, коли побачив мертве тіло?
Мати.
Коли вона померла, я могла думати лише,
що з нею стане тепер.
Щодня, щоночі,
„як змінилася наша мама?“
„Чи почала набрякати?“
„Чи почорніла її шкіра?“
„Чи зійшли уста з її зубів?“
Я уявляю, як запираю Мирселлу в склепі.
Уявляю, як її гарне мале личко починає тліти.
Ну, ну, тихше. Не думай про це.
Я повинна.
Я повинна. Це неправильно, що вона мусить страждати сама.
Вона не страждає. Вона відійшла.
Її більш ніхто не скривдить.
Вона була добра.
Від свого першого подиху, була така мила.
Не відаю, звідки вона прийшла.
Вона була геть не як я.
Ні підлості, ні заздрощів, просто добра.
Знаю.
Я думала собі, якщо я можу створити щось таке добре,
таке чисте...
- то може я не потвора. - Слухай-- послухай мене.
Вона була моя дочка і я підвів її.
Ні, я знала, що це станеться.
Відьма сказала мені багато років тому.
Пообіцяла трьох діток і пообіцяла, що вони помруть.
„І золоті будуть їхні савани.“
Усе, що вона казала справдилося.
Ти не міг зупинити цього.
Це пророцтво. Це доля.
- Ти не віриш у це. - Авжеж, вірю.
Ти сам казав мені, коли батько помер.
Сказав, що треба триматися купи.
Що люди спробують розділити нас і відібрати наше.
Це було пророцтво теж.
Я не слухала тебе і все, що ти казав здійснилося.
К бісу пророцтва. К бісу долю.
До біса всіх, крім нас.
Тільки ми маємо значення,
ми одні в цьому світі.
І те, що вони відібрали в нас,
ми повернемо все і більше.
Повернемо геть усе, що є.
„Сім пекол повні душ праведників.
Вони кричать у агонії, а їхній сором такий великий,
що вони не відчувають язиків вогню,
адже бачать, що якби не єдиний утаєний гріх,
були б вони спасенні.“
Я хочу побачити свого брата.
- Сповідайся. - Прошу.
Як він? Скажи мені принаймні це.
Сповідайся.
Я королева і я вимагаю бачити свого брата.
Грішні не вимагають.
Вони сповідаються.
Септо Унелло.
Решта гостей чекає на тебе.
Тож,
Септа Унелла буває часом надто старанна.
Я поговорю з нею.
Мій брат, ви можете сказати, як він?
Не сер Лорас привів мене сюди.
Ваш чоловік тяжко сумує за вами.
Кохання чоловіка та жінки – святе.
Воно відбиває милість богів до всіх нас.
Але гріхи відводять від святого.
Лише сповідь може вигнати гріх.
Мені нема чого сповідувати.
Тобто ви гадаєте, що чисті?
Бездоганні?
Цілковито безгрішні?
Ніхто не безгрішний.
Ви стали на стежку.
Але попереду ще довга дорога.
Я завжди заздрив Оберинові.
Він жив.
Справді жив.
Плавав довкола світу,
бився з людьми з усіх країв,
Ділив ложе з найкраснішими жінками світу.
- І чоловіками. - І чоловіками.
Він пережив це все,
поки я сидів собі в Дорні,
намагаючись нагодувати та захистити свій люд.
Але таке життя.
Усі мають свою роль.
Оберин був народжений на пригоди.
Я на правління.
Боги не дурні.
З тебе був би кепський шукач пригод,
а Оберин, гм,
був би жахливий правитель.
Знаєш, твоя мати – блискуча жінка,
Мейстер: Князю Доране.
Королівна Мирселла.
Коли ти востаннє був за межами палацу?
Ти не знаєш власний народ.
Їхньої огиди до тебе.
Елію Мартелл зґвалтували та замордували – ти не зробив нічого.
Оберина Мартелла забили, а ти не зробив нічого.
Ти не дорнієць.
Ти не наш князь.
Мій син, Тристан...
Твій син слабкий, як і ти.
Слабкі більш ніколи не правитимуть Дорном.
Я ж казав, що не голодний.
Ми тут не годувати тебе.
Ми тут убити тебе.
Обирай, хто – вона чи я?
Ми – родина. Я не хочу вам шкоди.
Вона чи я?
Ти.
Гаразд.
Розумний хлопець.
Ти знаєш, що ти жадібне стерво?
Тиріон: Нам ніколи не вирішити проблем міста
з вершини 800-футової піраміди.
Все буде в порядку.
Ми вбралися, як прості купці.
Ти ходиш, як заможна особа.
Багато часу ти присвятив вивченню ходи заможних?
Ти ступаєш, наче брук – це твоя приватна власність.
Я обкрадав таких як ти, коли був хлопчиком.
Добре, що ти вже не хлопчик.
Бо не маєш пицюрини.
Твоїй дитині.
Їсти.
Вона подумала, що ти хочеш з'їсти її дитя.
Його валирійська жахлива.
Він лише хоче дати тобі грошей,
щоб немовля поїло.
- Варис: „Mhysa“ означає „мати“ у валирійській. - Я знаю, що таке „mhysa“.
- Варис: Хто написав це? - Важко стверджувати.
Наша королева нині не така популярна як колись
Сини Гарпії?
Цілком можливо.
Денерис Тарґарієн забрала їхню найціннішу власність,
та й узагалі, сказала, що люди – не власність.
Зрозуміло, чого вони невдоволені.
Звичайно,
це могли бути й хтось із визволенців.
Бо ніч темна й повна страхів.
Владика Світла зіслав нам Мати Зміїв,
а ті, хто люблять темряву, вигнали її
Чимало колишніх невільників почувають, наче Денерис покинула їх.
Вона таки полетіла геть на драконі та не вернулася.
Як ви відповісте?
Чи чекатимете склавши руки, поки Мати Зміїв повернеться?
Ачи віднайдете її вогонь у собі?
Чи боротиметеся за спасіння, коли королева Денерис не може боротися за вас?
Це проблема.
Страх призвів Меерин до застою.
Хай де ти, і хоч куди ідеш,
хтось у місті хоче вбити тебе.
Неможливо боротися з ворогом, якого не знаєш.
Сини Гарпії спланували свої напади на арені дуже ретельно,
тобто вони діють за чиїмсь наказом.
І ти почав шукати тих „когось“?
Мої пташки вже розпростали крила.
Скоро вони повернуться, співаючи пісень про тих, що в золотих масках.
Що ж, ми не плистимемо до Вестероса найближчим часом.
Коза?
Баран.
Гадаєш, то наш приятель його зловив?
Не знаю іншого, що могло б розтопити баранячий ріг.
Тоді ми на правильному шляху.
Дааріо: Можливо, вона втомилася бути королевою.
Не схоже, щоб їй це дуже подобалося.
Вона надто розумна, щоб їй це подобалося.
Може вона полетіла деінде,
кудись далеко від таких як ми.
Я був в усіх кутках світу.
Таких як ми не уникнути.
Її теж не уникнути, га?
Ти завжди повертаєшся. Чому?
Знаєш, чому.
Це, певно, засмучує,
коли треба хтось, хто тебе не хоче?
Очевидно, так.
Ти – романтик. Я захоплююся цим.
Іноді, дивлячись на тебе думаю:
„Ось яким я буду, коли постарію.“
Якщо постарієш.
Якщо постарію.
Надіюся, так.
Я хочу побачити, який стане світ,
який вона завоює.
І я теж.
Дааріо: Гм, армія?
Не армія.
Орда.
Дотракійці?
Вона в них.
Може вона побачила духа.
Мати мого друга побачила духа та посивіла.
Рожеві люди бояться сонця.
Воно палить їхню шкіру.
Ця задовго простояла під сонцем, і її волосся побіліло.
Як гадаєш, між ніг теж має біле волосся?
Ти колись був із дівчиною з білою чепуркою?
З твоєю бабунею.
Попрошу хала Моро про одну ніч із тобою.
Що думаєш?
Гарні очі, та вона дурна.
Не має бути розумна, щоб брати з заду.
Я люблю побалакати, коли закінчу. Інакше, могли б ми бути псами.
Ні.
Для тебе, мій хале.
Білява дівчина, яку знайшли на взгір'ї.
Погляньте на ці вуста, кров моєї крові.
Блакитноокі – відьми.
Всі це знають.
Зітни їй голову, доки не закляла тебе.
Якби я був сліпий, то почувши як мої жінки кажуть:
„зітни їй голову“
знав би, що вона вродлива.
На щастя, я не сліпий.
Бачити красуню оголеною вперше,
що може бути краще?
Убити іншого хала?
Так, убити іншого хала.
Захопити місто та взяти до неволі його мешканців,
І забрати їхніх кумирів до Ваес Дотрак,
Приборкати дикого коня,
примусити його скоритися твоїй волі.
Уперше побачити красуню нагою – серед п'яти найкращих речей у житті.
Не торкайся.
Я – Денерис Бурею-роджена, роду Тарґарієнів,
перша свого імені, Неспалена
королева Меерина, Андалів, Ройнарів і Перших людей,
королева Великого моря трав, Руйнівниця кайданів і Мати Зміїв
Ти – ніхто, мільйонна свого імені,
королева нічого,
невільниця хала Моро.
Сьогодні вночі, я лежатиму з тобою,
і якщо Великий Огир буде ласкавий,
ти подаруєш мені сина.
Ти зрозуміла?
Я не ляжу з тобою.
Я не носитиму дітей, ні для тебе, ні для когось іще,
Допоки сонце не встане на заході і сяде на сході.
Казала, що це відьма.
Зітни вже їй голову.
Вона подобається мені. Має відвагу.
Я була жінкою хала Дроґо, сина хала Барбо.
- Хал Дроґо мертвий. - Знаю.
Я спалила його тіло.
Пробачте мені. Я не знав.
Злягати з удовою хала заборонено.
Ніхто до вас не торкнеться.
Даю слово.
Якщо ви повернете мене до Меерина,
я подбаю, щоби халасар отримав тисячу коней, на знаю моєї подяки.
Коли хал помирає,
для халісі є лише одне місце.
Ваес Дотрак. Храм Дош Халін.
Доживати своїх днів зі вдовами померлих халів.
Всі це знають.
Дякую.
Слухаєш, сліпа дівчинко?
Чуєш їхні розмови?
Хтось із них говорить до тебе?
Ні.
Як сумно.
- Вставай і борися, сліпа дівчинко.
Я не бачу.
Це твій клопіт, не мій.
Побачимося завтра.
Сер Давос, нам немає причини битися.
Обидва ми помазані лицарі.
Чуєте, парубки? Нічого боятися.
Аллісер: Я помилую всіх братчиків,
що складуть зброю до смерку.
А вам, сер Давос, дамо повернутися на південь.
Вільна людина на свіжому коні.
Давос: І ще б баранини.
Я хочу баранини.
- Що? - З мене посередній мисливця.
Мені треба буде трохи їжі, щоб не вмерти з голоду по дорозі.
Ми дамо вам їжі.
Можете взяти Червону жінку з собою, якщо бажаєте.
Або хай залишається тут у нас, як оберете.
Але здавайтеся доки світло, інакше буде кров.
Дякую, сер Аллісер..
Ми обговоримо між собою та дамо вам відповідь.
Хлопці, я тікав від таких ціле своє життя.
З мого досвіду, ми відчинемо ці двері,
- І вони переріжуть нас.
Вони хочуть зайти, і будуть заходити.
- Еге, та не треба дати їм це злегка. - Едд – наша єдина надія.
Це до стобіса сумно, якщо Скорботний Едд – наша єдина надія.
Та є ще Червона жінка.
Що одна руда голова вдіє проти сорока озброєних?
Ви не бачили, на що вона здатна.